КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

                                                      Апеляційне провадження № 22-ц/824/1283/2020
                                                                                                                Справа № 759/9645/19

П О С Т А Н О В А

Іменем     України

31 березня 2020 року                                                                                           м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач),  Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Велліфін» на рішення Святошинського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Ул?яновської О.В. в м. Київ 15 жовтня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Велліфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -
 
в с т а н о в и в :
 
В травні 2019 року позивач ТОВ «Велліфін» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором позики, просив стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Веллфін» заборгованість за договором позики у розмірі 43324 грн. та судові витрати.
Заявлені вимоги мотивував тим, що є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності. 10 квітня 2016 року між сторонами укладено договір позики № 30183 в електронній формі, за умовами якого позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 1000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3 договору позики встановлено, що позика надається строком на 30 днів. Відповідно до п. 1.4 договору дата перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позичальником і позикодавцем. Позивачем в порядку, встановленому п. 1.4 договору позики, на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 1000 грн., що підтверджується повідомленням від 13 травня 2019 року ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «Веллфін» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайр здійснює зарахування коштів згідно договору доручення № ФБ211/11 від 18 листопада 2015 року. Таким чином, позивачем належним чином виконані умови договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Загальний розмір заборгованості відповідача станом на 13 травня 2019 року становить 43324 грн., з яких 1000 грн. основний борг, 21462 грн. - заборгованість по відсоткам, 20862 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.
 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року позов ТОВ «Веллфін» залишено без задоволення.
 
Позивач ТОВ «Веллфін», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, виклав обставини справи, зазначені в позовній заяві.
Вказав, що суд першої інстанції не дослідив та не взяв до уваги порядок укладення договору позики, який здійснюється з використанням одноразового ідентифікатора, що передбачено ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», що було детально викладено в позовній заяві, та послався на Закон України «Про електронний цифровий підпис», який в свою чергу не регулює відносини, що виникли між сторонами.
Судом також не взято до уваги Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін», затверджені наказом директора ТОВ «Веллфін» № 2-1 від 27 жовтня 2015 року, якими на час виникнення правовідносин регламентувався порядок отримання та надання позики ТОВ «Веллфін». У п. 4.9 Правил закріплене надання позики шляхом використання одноразового ідентифікатора, який має декілька встановлених у Правилах ознак. Таким чином, електронний цифровий підпис є лише одним з трьох можливих шляхів укладення договорів відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», наряду з електронним підписом одноразовим ідентифікатором та аналогом власноручного підпису. Тому ухвалене рішення суду з посиланням на норми Закону України «Про електронний цифровий підпис», враховуючи, що при укладенні договорів на сайті ТОВ «Веллфін» застосовується інший механізм підписання договорів - шляхом використання одноразового ідентифікатора - є таким, що винесене з порушенням чинного законодавства та без врахування обставин справи та документальних доказів, які були долучені до позову.
Надані до суду першої інстанції Правила надання позики, копія заявки на отримання позики, а також договір позики, у п. 7.1 якого зазначено, що Правила є невід`ємною частиною договору позики, судом взагалі не розглянуті та до уваги не взяті.
Не погоджувався із висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову на підставі ст. 536 ЦК України, посилаючись на зміст ст. 1046, 1047 ЦК України.
Вважав, що помилковими є висновки суду щодо відмови в задоволенні стягнення з відповідача на його користь наявної заборгованості за відсотками та за простроченими відсотками, що виникли за договором позики, на думку суду першої інстанції, поза межами строку кредитування, погодженими сторонами договору позики. Відповідач, підписавши договір позики, погодився повністю з усіма його умовами, зобов`язаний виконувати їх поза межами строку кредитування незалежно від спливу строку дії договору позики на умовах, що чітко визначені в розділі 1 договору позики, підписані та погоджені обома сторонами.
Зазначав, що посилання суду першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні на ряд правових позицій Верховного Суду є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, а також хибними та не тотожними з обставинами справи і розрахунками за позовом ТОВ «Велліфін».
Таким чином, позивачем до суду надано обґрунтовані та правові докази порушення та невиконання відповідачем умов договору позики, а відповідачем до суду не надано належних та допустимих доказів відсутності заборгованості перед позивачем.
 
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.
 
Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що ТОВ «Веллфін» зареєстроване як фінансова установа відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 27 жовтня 2015 року № 2606 (а. с. 10).
На а. с. 11 - 23 знаходиться копія Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін», затверджених наказом директора ТОВ «Веллфін» № 2-1 від 27 жовтня 2015 року.
Згідно п. 1.4 Правил, дані Правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст. 641, 644 ЦК України, укласти договір позики на умовах, що встановлені Товариством і застосовуються у разі подання фізичною особою - заявником заявки на сайті Товариства за електронною адресою на отримання позики та здійснення інших дій, що передбачають дані Правила (акцепт).
Згідно п. 3.2, 3.3 Правил, позика надається Товариством на умовах строковості, зворотності, платності. Позика надається для задоволення споживчих потреб позичальника.
Згідно п. 4.1, 4.2 Правил, заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства. Заявник для отримання позики здійснює оформлення заявки на сайті товариства шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення.
Згідно п. 6.1 - 6.4 договору позики у разі прийняття Товариством позитивного рішення про надання позики, Товариство направляє заявнику для підписання договір про отримання позики. Договір направляється шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену заявником у заявці. Договір позики з заявником укладається на умовах та в порядку, визначеному цими правилами. У разі прийняття позитивного рішення Товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню, заявник отримує електронну копію договору позики. У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті.
Згідно п. 6.7, 6.8 Правил для підписання електронної форми договору позики заявник здійснює вхід на сайт товариства та за допомогою логіну та паролю входить до особистого кабінету. Заявник погоджується на використання у всіх відносинах, що засновані на першому договорі позики та на всіх наступних договорах позики, інших договірних угодах, що можуть бути укладені між заявником та товариством, свого логіну та паролю особистого кабінету в якості аналога власноручного підпису між товариством та заявником.
Згідно п. 6.9 - 6.12 Правил заявник підтверджує ознайомлення та згоду з усіма істотними умовами договору позики з моменту підтвердження кліком - «З умовами Договору згодний» у особистому кабінеті, доступ до якого здійснено з використанням унікального логіну та унікального пароля особистого кабінету. Товариство надає позику в порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики, на рахунок банківської платіжної картки, зазначеної у заявці. Перерахування грошових коштів здійснюється в строк не пізніше 1 робочого дня з дати підписання договору позики сторонами. Датою укладання договору позики між Товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок.
Згідно п. 7.1, 7.2 Правил за користування позикою позичальник сплачує Товариству проценти, що зазначені у графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики. Строк та проценти за користування позикою та нарахування процентів за договором позики обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому, проценти за користування позикою нараховуються з дня надання позики позичальнику (день перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника) до дня повного погашення заборгованості за позикою (зарахування на поточний рахунок Товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за позикою. Проценти за користування позикою нараховуються щоденно. Нарахування процентів здійснюється також у вихідні, неробочі, святкові дні.
Згідно п. 14.2 - 14.4 Правил заявки, договори позики та інші документи в електронній формі, створені в інформаційній системі Товариства, є оригіналами і мають однакову з паперовими документами юридичну силу. Логін особистого кабінету та пароль особистого кабінету підтверджує виключне особисте авторство заявника/позичальника як аналог власноручного підпису. Укладення Товариством договору позики чи/або іншого документу з заявником/позичальником за допомогою логіну особистого кабінету та паролю особистого кабінету юридично вважаються еквівалентом отримання Товариством ідентичного за змістом документа, який підписаний власноручним підписом заявника/позичальника, у зв`язку з цим створює для нього такі самі правові зобов`язання та наслідки.
 
На а. с. 24 - 30 міститься копія заявки ОСОБА_1 на отримання позики, в якій зазначено розмір позики - 1000 грн., строк позики - 30 днів, паспортні дані, номер банківської картки, адреса, електронна пошта, місце проживання та інші особисті дані.
 
На а. с. 31 - 39 міститься копія договору позики № 30183 від 10 квітня 2016 року, укладеного між ТОВ «Веллфін» та ОСОБА_1 , за умовами якого позикодавець зобов`язується надати позичальникові на умовах, що передбачені цим договором, грошові кошти в позику в сумі 1000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Позика надається строком на 30 днів. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання договору позики між позичальником і позикодавцем. Нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою; 1,9 % від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку, зазначеного в п. 1.2 цього договору; 3,8 % від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором Позика надається на споживчі цілі. Строк та проценти за користування позикою та нарахування процентів за цим договором обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому, проценти за користування позикою нараховуються з дня надання позики позичальнику (день перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника) до дня повного погашення заборгованості за позикою (зарахування на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за позикою.
Копія договору позики містить відмітки «Електронний підпис» на місцях для підпису ОСОБА_1 та директора ТОВ «Велліфін».
 
На а. с. 42 - 46 знаходиться копія договору доручення від 18 листопада 2015 року № ФБ211/11, укладеного між ТОВ «Веллфін» та ТОВ «Платежі онлайн», за умовами якого довіритель уповноважує повіреного вчиняти, від імені та в інтересах довірителя, укладення угод з банками-еквайрами щодо проведення платежів клієнтів довірителя на користь довірителя; діяти від імені та в інтересах довірителя щодо здійснення повноважень по вже укладеним договорам з банками-еквайрами; забезпечення здійснення банками-еквайрами платежів клієнтів довірителя на користь довірителя за допомогою сервісу Platon.
Згідно повідомлення ТОВ «Платежі онлайн», 10 квітня 2016 року через систему прийому платежів «Platon» (ТОВ «Платежі онлайн») було проведено успішно видачу займу на сайті creditup.com.ua (1000,00) на карту клієнта (а. с. 41).
 
Позивачем надано довідку щодо заборгованості за договором № 30183 від 10 квітня 2016 року, згідно якої станом на 13 травня 2019 року загальна сума заборгованості позичальника перед позикодавцем за вищевказаним договором позики та всіма нарахованими відсотками згідно нього становить 43324 грн., з яких заборгованість за основною сумою позики 1000 грн., заборгованість за відсотками згідно договору 21462 грн., заборгованість за простроченими відсотками 20862 грн. Загальна кількість днів простроченої позики становить 1098 календарних днів (а. с. 40).
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відмовляючи в позові ТОВ «Веллфін» про стягнення заборгованості за договором позики, суд першої інстанції виходив із того, що на підтвердження обставин, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за договором позики, позивачем надано не посвідчену копію розписки (а. с. 31 - 39). Отже, в порушення ст. 76 - 81 ЦПК України позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження укладення договору позики та не надано оригіналу договору позики.
 
Апеляційний суд не може погодитися із даними висновками, виходячи із наступного.
 
Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України  договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
 
Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
 
Відповідно до ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
 
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.  На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
 
 Із набранням чинності 30 вересня 2015 року Законом України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
 
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
 
Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»  електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Відповідно до ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із  статтею 64  Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
 
Відхиляючи надану в якості доказу копію договору позики від 10 квітня 2016 року, суд першої інстанції зазначені вимоги закону залишив поза увагою та не врахував, що паперова копія електронного повідомлення (у даному випадку - копія укладеного в електронній формі договору позики) вважається письмовим доказом.
 
Крім того, з огляду на електронну природу договору позики, суд першої інстанції не мотивував, яким чином позивач міг надати до суду оригінал договору позики.
 
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
 
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
 
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. 
 
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за  допомогою  особистого  ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (ст. 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин).
 
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
 
Пунктом 14.3 Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін» визначено, що логін особистого кабінету та пароль особистого кабінету підтверджує виключне особисте авторство заявника/позичальника як аналог власноручного підпису, тобто у даному випадку застосовується електронний підпис одноразовим ідентифікатором.
 
Відмітка про накладення такого електронного підпису наявна на наданій позивачем копії договору позики від 10 квітня 2016 року, що свідчить про його підписання сторонами відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
 
Отже, 10 квітня 2016 року ОСОБА_1 у встановленому п. 4.1, 4.2 Правил надання грошових коштів у вигляді позики оформив на сайті ТОВ «Веллфін» заявку для отримання позики у розмірі 1000 грн. шляхом заповнення всіх полів заявки із зазначенням даних банківської картки, на яку просить перерахувати кошти, що підтверджується роздруківкою заявки з офіційного веб-сайту товариства. ТОВ «Веллфін» прийняло позитивне рішення про видачу позики та 10 квітня 2016 року через ТОВ «Платежі онлайн», з яким у позивача укладено договір доручення на проведення платежів, здійснило переказ грошових коштів в сумі 1000 грн. на платіжну картку відповідача.
 
Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Доказом підтвердження отриманих коштів є лист ТОВ «Платежі онлайн», в якому зазначається сума коштів, номер картки, власник картки, а також інші дані про транзакцію.
 
За таких обставин висновки суду першої інстанції про недоведеність факту укладення договору позики є помилковими, відтак рішення про відмову в позові з цих підстав не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.
Вирішуючи по суті позовні вимоги ТОВ «Веллфін» про стягнення заборгованості за договором позики, апеляційний суд виходить із того, що ОСОБА_1 отримав грошові кошти в розмірі 1000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності строком на 30 днів.
 
Докази повернення позичальником грошових коштів в матеріалах справи відсутні.
 
Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції був повідомлений про час та місце розгляду справи (а. с. 69), однак в судове засідання не з`явився і відзивів на позов не направив.
 
Також ОСОБА_1 повідомлявся судом апеляційної інстанції про розгляд апеляційної скарги, однак можливістю ознайомитися з матеріалами справи та отримати копію апеляційної скарги він не скористався і відзивів на апеляційну скаргу не направив.
 
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
 
Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору.
 
Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 1000 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 10 квітня 2016 року по 10 травня 2016 року в сумі 581 грн. є доведеною та підлягають задоволенню.
Перевіряючи вимогу позивача в частині стягнення заборгованості за відсотками за період з 11 травня 2016 року по 13 травня 2019 року в сумі 41743 грн., апеляційний суд виходить з такого.
 
За положеннями статей 1046, 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
 
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
 
Із цих же підстав апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що відповідач, підписавши договір позики, зобов`язаний виконувати умови договору поза межами строку кредитування незалежно від спливу строку дії договору позики.
 
Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
 
Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.
 
Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами договору позики № 30183 від 10 квітня 2016 року ТОВ «Веллфін», як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався її повернути у повному обсязі 10 травня 2016 року.
 
Таким чином, позикодавець ТОВ «Веллфін» відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 10 травня 2016 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.
 
Досліджений апеляційним судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по процентах за користування позикою в сумі 43324 грн. включає період 1098 календарних дні, який виходить за межі строку кредитування.
 
Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позикодавцем ТОВ «Веллфін» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по основних та додаткових процентах за користування позикою за період після 10 травня 2016 року є безпідставною та задоволенню не підлягає.
 
При цьому позивач має право на отримання грошових санкцій, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, однак, оскільки позивач не заявив вимоги про їх стягнення, апеляційний суд в силу принципу диспозитивності цивільного судочинства не може вийти за межі заявлених вимог і стягнути зазначені кошти самостійно.
 
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.
 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із відповідача на користь позивача судові витрати за подання позову та апеляційної скарги пропорційно до їх задоволення в розмірі 175 грн.
 
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Велліфін» задовольнити частково.
 
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову.
 
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Велліфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.
 
Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Велліфін» (м. Київ вул. Героїв Севастополя 48 код ЄДРПОУ 39952398) заборгованість за договором позики в розмірі 1581 грн. та судові витрати в розмірі 175 грн.
 
В іншій частині позову відмовити.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :