Справа № 431/2770/19 
Провадження № 22-ц/810/203/20 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року                                                               м. Сєвєродонецьк 
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого – Лозко Ю.П. (суддя-доповідач)
суддів – Назарової М.В., Стахової Н.В.
за участю секретаря судового засідання – Сінько А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 04 лютого 2020 року (суддя Воронкін О.А.)
у цивільній справі за ОСОБА_2 ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог стосовно предмету спору: Служба у справах дітей Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області, Служба у справах дітей Новопсковської селищної ради Новопсовського району Луганської області про визначення місця проживання малолітньої дитини
учасники справи:
позивач – ОСОБА_4 
відповідач – ОСОБА_1 
третя особа - Служба у справах дітей Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області
третя особа - Служба у справах дітей Новопсковської селищної ради Новопсовського району Луганської області

встановив:
У травні 2019 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним вище позовом. 
Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею. З вересня 2016 відповідач ОСОБА_1 проживає окремо.
Посилаючись на те, що згоди щодо визначення місця проживання спільної малолітньої дитини між нею та відповідачем не досягнуто, просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею.
Рішенням Старобільський районний суд Луганської області від 04 лютого 2020 року позов ОСОБА_4 задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема вказує, що судом не з`ясовано обставини, які мають значення для справи та відсутні докази про те, що сторони не дійшли згоди щодо визначення місця проживання спільної малолітньої дитини, і що це призвело до спору між ними, не зазначені будь які дії відповідача, які б свідчили, що відповідач не визнає місце проживання дитини з позивачем та бажає його змінити.
У відзиві позивач ОСОБА_4 вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 і залишити рішення Старобільського районного суду Луганської області від 04 лютого 2020 року без змін.
В судове засідання учасники справи не з`явились про місце та час судового засідання повідомлені належним чином, від третьої особи - надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду вказаним вимогам відповідає.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно якої між ними не досягнуто згоди щодо місця її проживання.
На час розгляду справи шлюб між сторонами розірваний, відповідач ОСОБА_1 з вересня 2016 проживає окремо. 
Відповідно до висновку служби у справах дітей Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області про вирішення спору щодо участі батька у вихованні дочки, ОСОБА_1 встановлено порядок спілкування з дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Службою у справах дітей Новопсковської селищної ради Луганської області надано висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_4 , який затверджено рішенням виконкому за № 21/277 від 15.11.2019.
Вирішуючи спір стосовно місця проживання малолітньої дитини, суд оцінював докази щодо умов проживання кожного з батьків, їх матеріальний стан, характеристики їх особистостей та інші обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до правил ст. ст. 160-161 СК України, в  разі відсутності згоди батьків, які проживають окремо, щодо того, з ким із них буде проживати дитина, спір вирішується виходячи із ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, віку дитини, стану здоров`я, особистої прихильності дитини до батьків та інших істотних обставин.
У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відсутні беззаперечні виключні обставини, які б свідчили про недоцільність проживання малолітньої дитини з матір`ю.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд дійшов вірного висновку про задоволення позову. 
Встановлені у справі обставини, спростовують доводи скаржника ОСОБА_1 щодо відсутності спору про визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_5 .
Доказів, які б спростовували висновки суду, скаржником не надано.
З вказаної підстави колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права.
Порушення судом норм процесуального права, апеляційною інстанцією не встановлено.
У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.
Керуючись ст.ст. 367 374,375,383,384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 04 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, цей строк продовжується на строк дії такого карантину.
Дата складення повної постанови – 15 червня 2020 року.

Головуючий                                                                                      Ю.П. Лозко
Судді:         М.В. Назарова 
Н.В. Стахова