Ухвала
 
19 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 644/5462/17
провадження № 61-4643ск20
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 05 квітня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 28 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , у якому просив визнати недійсним укладений між ним та ОСОБА_1 договір дарування нежитлових приміщень від 10 липня 2012 року.
 
Позовна заява мотивована тим, що 10 липня 2012 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений договір дарування нежитлових приміщень підвалу № 9-16, площею 114,6 кв. м, 1-го поверху № 38, 40, 43, 44, 44а, 45, 46, 46а, 48, 49, 51, 53, 53а, 54, площею 288,5 кв. м в літ. «А-5», загальною площею 403,1 кв. м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . На час укладання вказаного договору у ОСОБА_2 існувала непогашена заборгованість за кредитним договором від 27 липня 2006 року, укладеним між ним та відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра»), у розмірі 145 232,80 дол. США станом на 15 березня 2010 року. У зв`язку з існуванням ризиків погашення заборгованості за рахунок майна боржника, ОСОБА_2 уклав оспорюваний договір дарування. Однак наміру створення правових наслідків, а саме зміни власника майна позивач не мав, договір укладено з метою недопущення можливого примусового виконання грошових зобов`язань за рахунок нежитлових приміщень. Передача об`єкту дарування обдаровуваному фактично не відбулася. Після укладення правочину саме він продовжував користуватися зазначеними нежитловими приміщеннями як власник, сплачував комунальні послуги тощо. Тому, на думку позивача, договір дарування від 10 липня 2012 року слід визнати недійсним.
 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 05 квітня 2018 року, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 28 лютого 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
 
Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відсутні належні та допустимі докази того, що сторони договору дарування нежитлових приміщень не передбачали настання правових наслідків, обумовлених договором.
 
12 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 05 квітня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 28 лютого 2020 року в зазначеній вище справі.
 
В касаційні скарзі заявник посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі № 306/2952/14-ц, від 09 вересня 2017 року № 359/1654/15-ц, постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 299/396/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 369/11268/16ц та, що суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутності його та його представника.
 
Касаційна скарга подана в передбачений законом строк та з дотриманням вимог щодо її форми і змісту. Судовий збір сплачено.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
 
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження у даній справі.
 
Витребувати із Орджонікідзевського районного суду міста Харкова цивільну справу № 644/5462/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 28 квітня 2020 року. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         А. І. Грушицький
 
В. В. Сердюк
 
І. М. Фаловська