ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 березня 2020 року 	 	справа № 160/6549/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П. (доповідач),
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,     
за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 160/6549/19 (суддя Юрков Е.О., повний текст рішення складено 18.10.2019р.) за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “АТБ-маркет” до Одеської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:
          Товариство з обмеженою відповідальністю “АТБ-маркет” (далі - позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці ДФС (правонаступником якої є Одеська митниця Держмитслужби) про коригування митної вартості товарів від 02.02.2019р. №UА500000/2019/000222/2; визнати протиправною та скасувати картку відмови Одеської митниці ДФС в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 02.02.2019р. №UА500060/2019/00088.
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено повністю, визнані протиправними та скасовані оскаржені позивачем рішення відповідача.
          Із рішенням суду не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
          Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем до митного оформлення надано документи, в яких містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх  відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Таким чином, відповідач не мав достатніх підстав для здійснення митного оформлення товару за митною вартістю, заявленою позивачем. У зв`язку із неможливістю застосування основного методу визначення митної вартості товарів, посадовою особою Одеської митниці було послідовно застосовано другорядний метод визначення митної вартості товару, що і стало підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів. 
          Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідача. У відзиві позивач стверджує, що суд встановив всі обставини справи, перевірив доводи обох сторін та надані ними докази, в результаті чого прийняв законне і обґрунтоване рішення. Просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу відповідача – без задоволення.
          Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та наполягав на залишенні рішення суду першої інстанції без змін.
          Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Про час та дату проведення судового засідання повідомлений належним чином відповідно до визначеного КАС України порядку.
          Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
          З матеріалів справи встановлено, що 25.10.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “АТБ-Маркет” (Україна, покупець) та Bestway (Hong Kong) International Limited (Продавець, Китай) було укладено контракт на поставку продукції №3121-BW/CN (надалі - Контракт). 
          Товар, що поставляється, повинен бути виготовлений і поставлений партіями в повній відповідності з вимогами, на умовах і за цінами, вказаними в Додатках і Специфікаціях до Контракту, які є його невід`ємною частиною.
          На виконання умов Контракту, згідно з інвойсом від 04.12.2018 №2018ENT7770D, та Специфікацією від 16.08.2018р. №3 на умовах поставки CFR - Odessa, (згідно з Incoterms 2000) на адресу Покупця була поставлена продукція: Товар № 1 - матрац надувний 185x76x22см; Товар № 2 - матрац надувний 191x137x22см; Товар №3 - матрац надувний 203x183x22см. 
          Зазначені товари розроблені та виготовлені Bestway Inflatabels and Material Corp в Китаї. Товари сертифіковані згідно сертифіката якості від 04.12.2018 б/н та Сертифіката походження від 04.12.2018. 
          Товар був поставлений у відповідності до умов Контракту загальна вартість поставленої партії Товару склала 40 543,30 дол. США. 
          З метою митного оформлення товару, позивач 30.01.2019р. подав відповідачу митну декларацію № UA500060/2019/002374 разом з усіма документами, які підтверджують митну вартість товару, що підтверджується відповідними відомостями у графі 44 декларації, а саме: зовнішньоекономічний договір (контракт) №3121-BW/CN від 25.10.2017р.; специфікація № 3 до нього від 16.08.2018р.; сертифікат якості від 04.12.2018р. сертифікат походження товару від 04.12.2018р.; пакувальний лист (Packing list) б/н від 04.12.2018р.; рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) № 2018ENT7770D від 04.12.2018р.; коносамент (Bill of lading) № ONEYSH8AAG101803 від 20.12.2018р.; автотранспортна накладна №011800 від 29.01.2018р.; декларація про походження товару (Declaration of origin) №2018ENT7770D від 04.12.2018р.; договір страхування від 01.03.2018р. №40-0197-18-00011; страховий сертифікат №40-0197-18-00011/3151 від 21.01.2019. 
          За результатом опрацювання всіх поданих декларантом документів Одеською митницею ДФС встановлено, що подані документи містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: 
           1) у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;
           2) згідно Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс мінімальне страхування має покривати зазначену в договорі ціну плюс 10% (тобто 110%) і повинно бути обумовлене у валюті договору. Наданий страховий поліс 40-0197-18-00011/3151 від 21.01.2019 не відповідає вищезазначеним умовам; 
           3) згідно специфікації №3 від 16.08.2018р. передоплата за товар повинна бути здійснена до 10.10.2018р. у розмірі 261 732,39 дол. США, а остання частина у розмірі                275 482,17 дол. США через 30 днів від дати коносамента, (дата коносаменту 20.12.2018). Документи, що підтверджують передплату до митного органу не надавались.
          На підставі ч.3 статті 53 Митного кодексу України Одеською митницею ДФС повідомлено декларанта про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме:
          - копію митної декларації країни відправлення;
          - виписку з бухгалтерської документації;
          - каталог, специфікації фірми - виробника товару;
          - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
          За результатом проведеної митної оцінки митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 02.02.2019р. № UА500000/2019/000222/2, згідно з яким митним органом відкоригована задекларована митна вартість товарів із застосуванням резервного методу за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.
У зв`язку з прийняттям митницею рішення про коригування митної вартості товару, позивачу було відмовлено в митному оформленні та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 02.02.2019р. № UА500060/2019/00088.
          Правомірність та обґрунтованість рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є предметом спору, який передано на вирішення суду.
          Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірні рішення відповідачем прийняті не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України.
          Такі висновки суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими з наступних підстав.
          Відповідно до ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
          Статтею 52 Митного кодексу України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.
          Пунктом 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
          Згідно із ч.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. 
          З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, орган доходів і зборів, відповідно до ч.5 ст.54 МК України має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст..53 МК України додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) здійснювати коригування митної вартості товарів.
          Згідно із ч.2 ст.53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
           1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
           2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
           3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
           4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
           5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
           6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
           7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
           8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
          Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
           1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
           2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
           3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
           4) виписку з бухгалтерської документації;
           5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
           6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
           7) копію митної декларації країни відправлення;
           8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
          Відповідно до ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
          Отже, вказаними нормами матеріального права визначено повноваження органу доходів і зборів щодо контролю за правильністю визначення митної вартості, а також порядок та спосіб реалізації таких повноважень. Так, митний орган зобов`язаний перевіряти складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом. При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи, лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.
          Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України визначено випадки коли орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.
          Так, відповідно до п.2 ч.6 ст.54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
          Як свідчать встановлені обставини справи, фактично підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості стали висновки відповідача про те, що подані позивачем до митного оформлення документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості, а також не надання декларантом витребуваних митницею додаткових документів.
          Як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів №UА500000/2019/000222/2 від 02.02.2019р., підставою для його прийняття є результат опрацювання всіх поданих декларантом документів, в ході якого встановлено, що подані документи містять розбіжності, а також не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
          Щодо висновків відповідача про те, що у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутня інформація щодо вартості упаковки та пакувальних матеріалів та робіт пов`язаних з пакуванням як складової частини митної вартості товарів, то з цього приводу колегія судів зазначає, що поставка товару здійснювалася на підставі контракту на поставку продукції № 3121-BW/CN від 25.10.2017 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю “АТБ-Маркет” (Україна, покупець) та Bestway (Hong Kong) International Limited (Продавець), Китай та Специфікації до нього від 16.08.2018 р. №3.
          Відповідно до п. 2.2. Контракту ціна на товар розуміється згідно з умовами CFR - Odessa (у відповідності до “Інкотермс - 2000”), і включає в себе вартість завантаження товару у Постачальника, вартість всіх митних формальностей у країні Постачальника, вартість сертифікації товару, вартість пакування, маркування, не включаючи податки та мита на території України.
          Отже, умовами контракту № 3121-BW/CN від 25.10.2017 року визначено, що ціна на товар включає в себе вартість пакування та маркування, у зв`язку із чим відсутні підстави для окремого додавання вартості упаковки та маркування до ціни, що фактично сплачена за товар, при визначенні митної вартості товару.
          Таким чином, доводи відповідача про те, що у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару, не відповідають дійсності. 
          З приводу аргументів відповідача про те, що згідно Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс мінімальне страхування має покривати зазначену в договорі ціну плюс 10% (тобто 110%) і повинно бути обумовлене у валюті договору, а наданий позивачем страховий поліс 40-0197-18-00011/3151 від 21.01.2019 не відповідає вищезазначеним умовам колегія суддів зазначає наступне.
          Відповідно до Інкотермс-2000 FOB ("фрахт/перевезення та страхування оплачено до (назва місця призначення)" означає, що продавець здійснює поставку товару    шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього   продавець зобов`язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які додаткові витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки у вищезазначений спосіб. За умовами терміна CIP на продавця покладається також обов`язок забезпечення страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення.
          Поставка товару на умовах FOB зобов`язує продавця оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення, забезпечити страхування на користь покупця та забезпечення здійснення митного оформлення товару при експорті.
          Поставка товару на умовах CIР передбачає, що у фактурну вартість товару вже включені витрати, які впливають на митну вартість товару (в тому числі перевезення), тому для цілей визначення митної вартості товару ця вартість не потребує коригування. 
          Як зазначено в абз. 12 п. 9.3. розділу 3 “Терміни” Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати “Інкотермс” у редакції 2000 року, існують тільки два терміни, пов`язані із страхуванням, терміни СІF і СІР. Відповідно до них продавець зобов`язаний забезпечити страхування на користь покупця. В інших випадках сторони самі вирішують, чи бажають вони застрахуватися та в якій мірі.
          Умови щодо мінімального страхування у розмірі 110 % та валюти страхування визначені пунктами А.З. тільки термінів СІF і СІР.
          Пунктом же А.З. терміну FOB встановлено, що у продавця не має ніяких зобов`язань щодо договорів страхування.
          Пункт Б.З. терміну FOB також не містить обов`язку покупця здійснити страхування.
          З наведених умов Інкотермс 2000 вбачається, що забезпечення мінімального страхування на рівні 110 % ціни договору у валюті договору купівлі-продажу не є обов`язковим на умовах поставки FOB, на яких, власне, й здійснювалася поставка товару.
          Таким чином, позивач не зобов`язаний був забезпечити мінімальне страхування (покривати зазначену в договорі ціну плюс 10%).
          Окрім того, за умовами поставки CFR ані у продавця, ані у покупця немає обов`язку здійснити страхування товару, а отже, страхування товару будь-якою сторін контракту може бути здійснене лише за бажанням (згодою) та у будь-який час.
          У відповідності до специфікації від 16.08.2018 №3 до контракту № 3121-BW/CN від 25.10.2017 року Сторонами погоджено продаж товару на умовах поставки CFR - Odessa (Інкотермс 2000). Умови CFR - Odessa, на умовах яких здійснювалась поставка товару, не мають зобов`язання до Договорів страхування, а отже не визначають мінімальний розмір страхування.
          Тобто, фактично зобов`язання щодо укладення договору страхування у позивача відсутні, але як вбачається з матеріалів справи, позивач за Генеральним договором добровільного страхування вантажів №40-0197-18-00011 від 01.03.2018р., укладеним з ПАТ “Страхова компанія Українська страхова група”, здійснив добровільне страхування Товару, про що під час митного оформлення були надані до митного органу - Страховий сертифікат від 21.01.2019р. №40-0197-18-00011/3151 та Генеральний договір страхування від 01.03.2018р. №40-0197-18-00011.
          Витрати на страхування оцінюваного Товару склали 385,71 грн., що зазначено у страховому сертифікаті, копія якого надана позивачем у додатках до позовної заяви.
          Тобто, твердження відповідача щодо невідповідності умовам Інкотермс 2000 страхового полісу 40-0197-18-00011/3151 від 21.01.2019 як такого що не відповідає вищезазначеним умовам, наданого позивачем разом із названою митною декларацією, є безпідставними.
          Відносно ненадання позивачем до митного органу документів, які підтверджують передплату, а саме: згідно специфікації №3 від 16.08.2018 передоплата за товар повинна бути здійснена до 10.10.2018 у розмірі 261 732,39 дол. США, а остання частина у розмірі 275 482,17 дол. США через 30 днів від дати коносамента, (дата коносаменту 20.12.2018) – колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
          Згідно з п. 3.1. контракту № 3121-BW/CN від 25.10.2017 року: (мовою оригіналу) "Оплата товара по настоящему контракту осуществляется покупателем в валюте доллары США, код валюты 840, в форме банковского перевода на счет Продавца с следующем порядке, если иное не оговорено в спецификациях".
          Разом із тим у специфікації від 16.08.2018p. №3 до вказаного контракту зазначені наступні умови оплати: оплата за товар повинна бути здійснена до 10.10.2018р. у розмірі 261 732,39 дол. США, а остання частина у розмірі 275 482,17 дол. США через 30 днів від дати коносамента. Дата коносаменту (Bill of lading №ONEYSH8AAG101803) - 20.12.2018р. Дата коносаменту вказана в правому нижньому кутку Bill of lading, який наданий Позивачем у додатках до позову та в пункті № 44 митних декларацій № UA500060/2019/02374 від 30.01.2019р. та № UA500060/2019/002806 від 04.02.2019), тому строк оплати за товар - до 19.01.2019р.
          При цьому, загальна вартість товару за специфікацією складає 537214,76 дол. США
          Товар сплачено платіжними документами "SWIFT" від 09.10.2018 р. на суму 261 732,59 дол. США та від 18.01.2019 р. на суму 275 482,17 дол. США.
          Позивач листом, вих. № 3101/4 від 31.01.2019p. повідомляв відповідача про здійснення оплати та надавав йому банківські платіжні документи: swift від 09.10.2018 р. на суму 261 732,59 дол. США та swift від 18.01.2019 р. на суму 275 482,17 дол. США, тобто до прийняття відповідачем Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500060/2019/00088 від 02.02.2019р.
          Таким чином твердження відповідача про ненадання документів про внесення передплати у розмірі 261 732,59 грн. до митного оформлення є необґрунтованими та спростовується наданими позивачем та відповідачем доказами.
          Щодо посилань відповідача на те, що декларантом в повному обсязі не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товару (копію митної декларації країни відправлення; виписку з бухгалтерської документації; каталог, специфікації фірми - виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями), суд зазначає наступне.
          Як вбачається з матеріалів справи позивачем на вимогу митного органу не було надано лише виписку з бухгалтерської документації та висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
          Відповідно до частин 3, 4 ст. 53 Митного кодексу України, право органу доходів і зборів на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів виникає лише у разі, коли у документах, поданих для митного оформлення згідно ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість.
          Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
          Однак, всупереч вищевказаним вимогам Закону, витребувавши додаткові документи, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити або у своїй сукупності можуть спростувати/чи впливають на митну вартість товару, що свідчить про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
          Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сам факт подання декларантом не всіх додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.
          При цьому, як було встановлено в судовому засіданні, відповідно до положень ч. 8 ст. 55 Митного кодексу України, позивач протягом 80  днів  з дня випуску Товару надав відповідачу разом із заявою, вих. № М-2019-1860 від 12.04.2019р. оригінал виписки з бухгалтерської документації, однак цей документ не був врахований відповідачем.
          Також разом із названою заявою, відповідач надав до митного органу Експертний висновок Дніпропетровської ТПП №ГО-828 від 05.04.2019р.
          За таких умов колегія суддів приходить висновку, що зазначена обставина також не могла бути підставою для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару.
          В оскарженому рішенні суд першої інстанції зазначає, що відмовляючи в митному оформленні товару за першим методом, митний орган послався на неподання позивачем усіх додатково витребуваних документів, що не відповідає обставинам справи, оскільки позивачем відповідно до вищенаведених приписів   Митного кодексу України надавались відповідні документи, що підтверджують митну вартість.
          Відповідач не довів законність застосування методу ідентичності при встановленні митної вартості товару, оскільки в даному випадку вартість товару відповідно до ст. 57, 59 МКУ повинна визначатися за ціною договору (контракту) - за основним методом. 
          Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що підстави, якими обґрунтоване рішення митного органу про коригування митної вартості товару від 02.02.2019р. №UА500000/2019/000222/2, не мають жодного відношення до саме числового визначення заявленої ТОВ "АТБ-Маркет” митної вартості та носять формальний характер.
          Визначена митним органом митна вартість товару, ґрунтується на раніше визнаній органом ДФС вартості за попередніми оформленнями за подібними товарами.
          Таким чином, встановлені під час розгляду справи обставини спростовують висновки митного органу щодо сумнівів у визначеній митній вартості товару, оскільки у наданих позивачем документах відсутні розбіжності, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, документи містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, у зв`язку з чим, вбачається безпідставність відмови митним органом позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом. Відповідачем не наведено доказів того, що документи, подані для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.
          З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що митним органом рішення про коригування митної вартості товарів від 02.02.2019р. №UА500000/2019/000222/2 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 02.02.2019р. №UА500060/2019/00088 прийнято без урахуванням усіх обставин та без дотриманням норм чинного законодавства.
          Дослідивши обставини та матеріали справи, аргументи відповідача, наведені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для  його скасування відсутні.
          Керуючись п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС - залишити без задоволення.

          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 жовтня                2019 року у справі № 160/6549/19 - залишити без змін.

                    Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак