ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/556/20 Справа № 204/3891/17 	  	Головуючий у першій інстанції: Дубіжанська Т. О. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі  ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , третя особа – ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення, – 

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_7 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що позивач з 16.06.1977 року зареєстрована та фактично проживає у вищезазначеному домоволодінні. Окрім позивача та членів її сім`ї у вказаному домоволодінні зареєстровані ОСОБА_2 , 1984 року народження, та ОСОБА_3 , 1971 року народження. Однак, ОСОБА_2 фактично не проживає у домоволодінні по АДРЕСА_1 з лютого 2010 року, а ОСОБА_3 – з травня 2002 року. Крім того, відповідачі не сплачують комунальні послуги та не займаються утриманням будинку з моменту їх фактичного непроживання та до теперішнього часу. Особистих речей відповідачів у будинку немає, домовленостей щодо користування житлом або збереження права на користування житлом між сторонами також немає. Позивач вважає, що оскільки відповідачі не проживають у домоволодінні АДРЕСА_1 більше одного року, то їх може бути визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Тому, позивач просила визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 та стягнути з них судові витрати.
Із зустрічною позовною заявою звернулась ОСОБА_2 обґрунтовуючи її тим, що 07 листопада 2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стадник І.Л. на ім`я ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 8/200 частин вищевказаного домоволодіння, у зв`язку з чим на теперішній час вона є власником частини домоволодіння АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 та члени її сім`ї не пускають ОСОБА_2 до будинку АДРЕСА_2 та остання вимушена винаймати квартиру. 19 липня 2017 року ОСОБА_2 зверталась до Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про перешкоджання їй у користуванні житловим приміщенням, а саме домоволодінням АДРЕСА_2 . У спірному домоволодінні вона мешкала з народження та вказане домоволодіння є її єдиним та постійним місцем проживанням, в якому на теперішній час вона не проживає з поважних причин, оскільки їй у цьому перешкоджають відповідачі, тобто перешкоджають їй користуватись належною частиною домоволодіння АДРЕСА_2 . Позивач за зустрічним позовом просила усунути їй перешкоди в користуванні житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_2 шляхом вселення її у вказаний житловий будинок.
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2019 року, з урахуванням ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволено частково; вирішено визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням АДРЕСА_2 ; в задоволенні іншої частини первісних позовних вимог відмовлено. Задоволено зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення; вирішено усунути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення її у житловий будинок АДРЕСА_2 ; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640,00 грн.; стягнуто з відповідачів за зустрічним позовом на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у розмірі 176,20 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині задоволення зустрічних позовних вимог про вселення ОСОБА_2 та ухвалення у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. Апелянт ОСОБА_1 ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням та ухвалення у цій частині нового судового рішення про задоволення первісного позову у повному обсязі. 
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що, згідно листа Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 12741 від 21 вересня 2017 року, в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 , містяться відомості про право власності: ОСОБА_8 – 32/600 частин, ОСОБА_9 – 32/600 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09.09.1994, посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2984, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР 02.11.1994 року та записаного в реєстрову книгу №531 за реєстровим № 159; ОСОБА_9 – 32/200 частин на підставі свідоцтва про право власності від 09.09.1994 року, виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2982, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР 02.11.1994 року та записаного в реєстрову книгу № 531 за реєстровим № 159; ОСОБА_4 – 32/600 частин, ОСОБА_1 – 68/100 частин на підставі договору дарування від 06.05.2006 року, посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №5-863, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР 09.06.2006 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим № 14637131 (а.с. 73 т.1).
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого повторно 02 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 3562, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 померла (а.с. 85 т.1).
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 11 січня 2017 року Красногвардійським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 померла (а.с. 86 т.1).
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 130910094 від 16 липня 2018 року, домоволодіння АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності належить: 
- 68/100 частин - ОСОБА_1 , на підставі договору дарування від 06 травня 2006 року серії НОМЕР_3 № 072267, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 5-863;
- 32/600 частин - ОСОБА_4 , на підставі договору дарування від 06 травня 2006 року серії НОМЕР_3 № НОМЕР_4 , посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 5-863;
- 8/200 частин – ОСОБА_10 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л. 01 червня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 754;
- 16/200 частин – ОСОБА_6 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л. 11 грудня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1945;
- 8/200 частин – ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л. 07 листопада 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №1779 (а.с. 163-165 т.1).
Домоволодіння АДРЕСА_2 складається з: А-1 - житлового будинку, загальною площею 59,1 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м.; Д-1 – житлового будинку цегляного, загальною площею 123,1 кв.м., житловою площею 61,6 кв.м.; Б – літня кухня шл.бл.; В – сарай шл.бл.; Г – гараж цегляний; З – сарай цегляний; № І-ІІ – огорожа; № 7, 12, І – споруди, замощення.
Згідно довідки від 29 червня 2017 року, виданої головою квартального комітету № 47 ОСОБА_11 , у житловому будинку АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ,  ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 (а.с. 10).
Встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований у домоволодінні АДРЕСА_2 11 листопада 1997 року, а ОСОБА_2 зареєстрована у домоволодінні АДРЕСА_2 30 липня 2001 року, що підтверджується копією адресної довідки (а.с. 87 т.1).
Позивачем за первісним позовом суду надано акти огляду житлового будинку від 07 березня 2017 року та від 26 червня 2017 року, складені ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , де зазначено, що у житловому будинку АДРЕСА_2 ) ОСОБА_2 не проживає з лютого 2010 року, а ОСОБА_3 не проживає з травня 2002 року; візуальним оглядом наявність особистих речей вказаних осіб та ознак їх проживання в даному житловому приміщенні не виявлено (а.с. 11, 12 т.1). 
Місцевим судом встановлено, що між позивачкою за первісним позовом ОСОБА_1 та позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_2 сформувались вкрай неприязні стосунки, виникають непорозуміння та конфлікти, що створює перешкоди для ОСОБА_2 у користуванні належною їй на праві власності частиною вищевказаного житлового приміщення.
Так, 19 липня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до чергової частини Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з повідомленням, в якому просила вжити заходів до її родичів, оскільки останні не пускають її ( ОСОБА_2 ) до будинку по АДРЕСА_2 та перешкоджають користуватись її майном. Викладене підтверджується висновком ДОП Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про результати перевірки інформації, що надійшла до чергової частини від 19 липня 2017 року (а.с. 81), а також листом в.о. начальника Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області № 45.6/5676 від 03 серпня 2017 року (а.с. 82).
Згідно листа начальника Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області №45.6/1601 від 06 березня 2018 року, 19 липня 2017 року до Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області зверталась ОСОБА_17 з повідомленням про те, що 19 липня 2017 року о 16:43 за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_17 затримала ОСОБА_2 у себе в будинку, остання у будинку не проживає (повідомлення зареєстроване в ЖЄО 19.07.2017 року за № 16465) (а.с. 109 т.1).
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб. 
За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
У відповідності до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши, що ОСОБА_2 є власником 8/200 частин домоволодіння АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 07 листопада 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 1779 (а.с. 79 т.1); встановивши, що ОСОБА_2 з 30 липня 2001 року та до цього часу зареєстрована у житловому будинку, що розташований за вказаною вище адресою; встановивши, що між позивачкою за первісним позовом ОСОБА_1 та позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_2 сформувались вкрай неприязні стосунки (що підтверджується наведеними вище письмовими матеріалами справи і визнано сторонами справи), що створює перешкоди для ОСОБА_2 у користуванні належною їй на праві власності частиною вищевказаного житлового приміщення, - місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для вселення співвласника ОСОБА_2 до зазначеного житлового приміщення та про відсутність підстав для задоволення первісного позову про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування тим самим житловим приміщенням.
Колегія наголошує, що обмеження, втручання у права власника можливі лише з підстав, передбачених законом. 
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. 
За положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду в частині задоволення первісної позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням АДРЕСА_2 — в апеляційному порядку не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції справу в зазначеній частині не переглядає, відповідно до вимог ч. 1 статті 367 ЦПК України. 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення місцевого суду в оскаржуваній частині – без змін. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2019 року – в оскаржуваній частині залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий

Судді