ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 	 	

 	 	

Провадження: №33/821/245/20 Справа: №700/162/20	Головуючий у першій інстанції Яценко Г.М. 	
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП	Доповідач в апеляційній інстанції  Ятченко М.О. 	

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2020 р. м. Черкаси

           Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду Ятченко М.О., за участю захисника ОСОБА_1 - адвоката Бесараба В.М., розглянувши апеляційну скаргу захисника Бесараба В.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Лисянського районного суду Черкаської області від 09 квітня 2020 року, якою 

                                      ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
                                      громадянина України, проживаючого за адресою: 
АДРЕСА_1 , 

            визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, та позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік; стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 420,40 грн.,

в с т а н о в и в :

       Згідно постанови суду першої інстанції ОСОБА_1 , 22.02.2020 близько 20:14 год. у с. Бужанка, Лисянського району, Черкаської області по вул. Центральній керував автомобілем ВАЗ - 2108 д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на визначення стану сп`яніння, у встановленому законом порядку, відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України. 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням захисник  ОСОБА_1  - адвокат Бесараб В.М. подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову Лисянського районного суду Черкаської області від 09 квітня 2020 року щодо  ОСОБА_1 , а провадження у справі щодо ОСОБА_1  закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування доводів апеляції захисник посилався на те, що, на його думку, оскаржувана постанова винесена з порушенням процесуальних та матеріальних норм чинного законодавства України, а тому підлягає до скасування. 
Так, розгляд справи відбувся без участі захисника та порушника. Крім того, суддею місцевого суду створювалися штучні перешкоди у доступі до правосуддя, через безпідставні відмови у задоволені клопотань захисника. Так, у зв`язку з введенням в Україні заходів щодо протидії поширенню коронавірусу, ним 19 березня 2020 року через електронне звернення громадян, що розміщено на сайті Лисянського районного суду, було направлено клопотання про залучення його як захисника у справу та прохання направити на його електронну адресу сканкопії документів судової справи. 20.03.2020 йому було відмовлено в заявленому клопотанні з посиланням те, що електронні звернення повинні бути підписані електронним підписом. Наступне судове засідання було призначено на 09.04.2020. 08.04.2020, ним через електронне звернення було направлено клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням заходів проти поширення коронавірусу, оскільки участь у розгляді даної справи передбачала особисту його участь, прокурора, свідків, працівників суду. Проте, всупереч Рішенню Ради суддів України "Щодо організації роботи судів та органів суддівського самоврядування з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби СOVID-19, спричиненої коронавірусом" від 17.03.2020 N 19, не рахуючись з тим, що попередньо ним піднімалося питання, щодо неможливості поставити електронний підпис у клопотанні в адміністративній справі, суддею Яценко Г.М. виявлено виняткову принциповість і складено акт про відсутність підпису на клопотанні про відкладення розгляду справи та прийнято рішення про те, що електронний документ без підпису - не є документом, і далі прийняла рішення про розгляд справи без присутності захисника та правопорушника. При цьому навіть не повідомивши про відхилення даного клопотання. Таким чином, розглянувши справу без участі захисника, суддя місцевого суду порушила право на захист особи, яка притягувалася до адміністративної відповідальності. 
Під час винесення рішення суддею Яценко Г.М. порушено принцип безпосередності у дослідженні обставин справи. Так, в оскаржуваній постанові суддя зазначає, що вина ОСОБА_1 підтверджена доказами, «які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості»: - письмовими показаннями наданими свідками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .. Тобто суддя Яценко Г.М . постановила рішення на основі письмових пояснень громадян, які не є свідками в розумінні статті 272 КУпАП та дані поза межами судового розгляду, без попередження про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих свідчень.
В оскаржуваній постанові використано недопустимі докази. Так, суд на підтвердження вини ОСОБА_1 досліджує відеоматеріали з бодікамер інспекторів поліції. Проте, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення водієм адміністративного правопорушення, оскільки протокол про вчинення адміністративного правопорушення не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено такий відеозапис. Про це в своєму висновку вказав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №524/5536/17 від 15.11.18.
З оскаржуваної постанови вбачається, що суд не з`ясував чи було вчинено адміністративне правопорушення, оскільки після слів суддя установив (саме так і написано) просто переписано дані з протоколу про адмінправопорушення. В оскаржуваному рішенні так і вказано: «Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №066475 від 22.02.2020 року, близько 20.14 год. у с.Бужанка, Лисянського району, Черкаської області по вул. Центральній ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-2108 д.н. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на визначення стану сп`яніння, у встановленому законом порядку, відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України». Тобто, із змісту «установленого» суддею Яценко Г.М. не зрозуміло чи керував ОСОБА_1 в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, чи під впливом лікарських препаратів. Не зрозуміло, то в якому правопорушенні суд визнав винним та притягнув до відповідальності ОСОБА_1 , чи за керування в станах які суддя описує, чи за відмову від проходження. Адже якщо відмовився від освідування, то значить не встановлено стан сп`яніння, а якщо встановлено стан сп`яніння значить не відмовлявся від проходження огляду. Одне виключає інше.
Далі суддя вказує: «У судові засідання призначені на 25.03.2020, 08.04.2020 ОСОБА_1 не з`явився та не повідомив суду про причини своєї неявки, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в установленому законом порядку. Клопотання про відкладення розгляду справи суду не подав». Проте це не відповідає дійсності.
25.03.2020 в судове засідання з`явився захисник Тітаренка А.П., де повідомив суду про те, що ОСОБА_1 хворий, в засідання з`явитися не може, а також ним подавалися клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду, які були задоволені суддею ОСОБА_5 .. А щодо неявки в судове засідання 08.04.2020, то таке судове засідання 08.04.2020 і не було призначене, а значить і не проводилося. 
В своєму рішенні, як на підставу встановлення вини, суд посилається на відео матеріали з боді камер інспекторів поліції. Проте, якщо взяти ці відео до уваги, то на них видно, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а стоїть біля машини з моменту включення цих камер. Тобто в розумінні п.1.10 ПДР ОСОБА_1 не був водієм. Такий висновок підтверджується і п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», і п.1 ст. 8 Конвенції про дорожній рух, яку ратифіковано із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VІІІ від 25.04.74, (далі за текстом - Конвенція про дорожній рух), і в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 де ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування». 
Тобто до самої зупинки, автомобіль мав знаходитись в русі, оскільки керування транспортним засобом можливе лише тоді, коли останнє рухається. Коли ж особа перебуває за кермом транспортного засобу із, навіть ввімкненим двигуном - склад правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП відсутній, оскільки така особа не керувала транспортним засобом.
Як видно з відео, свідки на письмові свідчення яких спиралася у своєму рішенні суддя Яценко Г.М., вчиняють щодо ОСОБА_1 спочатку фізичне насильство, а потім і психологічне насильство. А інспектори поліції при цьому дуже толерантно їх намагаються зупинити, але не усуваючи загрози насильства. Як видно на початку відео, ОСОБА_1 стоїть біля автомобіля і говорить інспекторам поліції, що не керував даним автомобілем - його б`ють «свідки», він мовчить. Далі він погоджується пройти освідування на пристрої Драгер - свідки втручаються в процес, висловлюються нецензурними словами. Потім ОСОБА_1 висловлює бажання їхати в лікарню на освідування. Свідки знову втручаються в процес, погрожують йому. І вже під тиском всіх цих заходів ОСОБА_1 просто відмовляється проходити будь-яке освідування.
ОСОБА_1 є пенсіонером ОВС, який пропрацював багато років у ДАІ Лисянського РВ УМВС в Черкаській області. 22.02.2020, близько 19.00 повертався до місця свого проживання в смт. Лисянка. В с. Бужанка, за 10 км від Лисянки , його автомобіль 1986 року випуску зупинився у зв`язку з проблемами в коробці передач. ОСОБА_1 докотився до кафе, де є світло і спробував полагодити коробку самостійно. Коли йому це не вдалося, він подзвонив до свого товариша і попросив щоб той його забрав з Бужанки. А свій автомобіль він закрив, оскільки хотів його залишити на місці, а вже наступного дня їхати і ремонтувати. Оскільки ОСОБА_1 дуже замерз, то він зайшов в кафе, де випив близько 200 грам алкогольного напою. Потім в кафе зайшла компанія з чотирьох чоловіків та двох жінок, які були напідпитку. Один з цих чоловіків обізвав його «ментом» і сказав, що колись той його штрафував. Тоді вся компанія почала чіплятися до нього та штовхати його. ОСОБА_1 вийшов з кафе та закрився у машині. Але ці люди, зламали замок дверей машини, витягли його з машини і почали бити. А потім викликали працівників поліції та вказали їм, що він їхав п`яний за кермом. Коли працівники поліції прибули, то він намагався їм пояснити ситуацію, але його штовхали та погрожували. Тому він вирішив нічого не пояснювати та ні чого не розказувати. Коли працівники поліції, склавши протокол поїхали, то компанія ще трохи покричала на нього та пішла далі в кафе. Потім приїхав його товариш та забрав його додому. Машину він забрав наступного дня. До поліції з повідомленням про його побиття не звертався, оскільки бачив, що працівники поліції під час складання протоколу не захищали його, та боявся, що чоловіки, які його били, здійснять свої погрози. 
Таким чином, з урахуванням всього наведеного, сторона захисту вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, та не був водієм під час відмови від проходження освідування.
Вивчивши матеріали провадження, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, заслухавши думку адвоката Бесараба В.М., який просив задовольнити апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, приходжу до висновку, що апеляційна скарга захисника Бесараба В.М. в інтересах  ОСОБА_1  не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст.245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ст.280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Крім того,  статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими.
Відповідно до ст.252 КУпАП,  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Вважаю, що вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримано у повному обсязі і висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин наведених у постанові, підтверджується зібраними у справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події. 
       При винесенні постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи. 
       Приймаючи рішення, суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що підтверджується:
- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 066475 від 22.02.2020 (а.с.1); 
- даними копії постанови про накладення адміністративного стягнення від 22.02.2020 за ч.1 ст126 КУпАП (а.с.2);
- даними пояснень свідка ОСОБА_2 від 22.02.2020 (а.с.5);
- даними пояснень свідка ОСОБА_3 від 22.02.2020 (а.с.6).
Таким чином, фактичні обставини щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП судом першої інстанції встановлені цілком вірно. 
Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд дійшов висновку про правильність встановлення уповноваженою посадовою особою факту відмови ОСОБА_1  від проходження огляду на визначення стану сп`яніння, у встановленому  законом порядку, у присутності двох свідків, що стало підставою для складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення. 
Будь-які докази відсутності вини водія  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні і правопорушником або його захисником суду апеляційної інстанції не надані.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП повністю доведена зібраними та перевіреними по справі доказами, яким дана належна юридична оцінка, та які узгоджуються між собою та у своєму взаємозв`язку і у своїй сукупності повністю доводять вину ОСОБА_1 ..
       Адміністративне стягнення судом накладено з дотриманням правил, передбачених вимогами ст.ст.33, 34, 35 КУпАП з урахуванням всіх обставин адміністративного провадження та особи правопорушника є розмірним до вчиненого і справедливим. 
Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката Бесараба В.М. в інтересах  ОСОБА_1  щодо того, що оскаржувана постанова винесена з порушенням процесуальних та матеріальних норм чинного законодавства України, а тому підлягає до скасування, висновки суду такими, що базуються на недопустимих доказах, здобутих у незаконним спосіб, у зв`язку з чим необхідно її скасувати і закрити провадження по справі, за відсутністю в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, не заслуговують на увагу, оскільки в суді апеляційної інстанції не знайшли свого об`єктивного підтвердження. 
Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката Бесараба В.М. в інтересах  ОСОБА_1  щодо того, що розгляд справи відбувся без участі захисника та порушника, то суддя апеляційної інстанції бере до уваги доводи апелянта про те, що він не був присутнім у судовому засіданні суду першої інстанції, що відображено і у змісті самої оскаржуваної постанови. Однак, враховуючи, що в суді апеляційної інстанції їм були надані всі можливості для представлення своєї позиції перед судом, й правильність рішення суду першої інстанції була підтверджена, суд апеляційної інстанції не вбачає доцільним скасовувати вірне за своєю суттю рішення місцевого суду лише з одних формальних міркувань.
Таким чином, з урахуванням наведеного приходжу до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.
       Будь-які інші доводи представника апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки доказів, які б могли об`єктивно спростувати причетність ОСОБА_1 до вказаного правопорушення, суду не надано.
На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

       Апеляційну скаргу адвоката Бесараба В.М. в інтересах  ОСОБА_1  на постанову Лисянського районного суду Черкаської області від 09 квітня 2020 року щодо ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Лисянського районного суду Черкаської області від 09 квітня 2020 року стосовно  ОСОБА_1  - без змін.
Постанова є остаточною і подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя М. О. Ятченко