Дата документу 24.03.2020 Справа № 331/4210/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 331/4210/19 Головуючий у 1-й інстанції: Жукова О.Є.
 
провадження № 22-ц/807/894/20            Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

                                                         
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2020 року                                                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 04.07.2007 року, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 , останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на умовах, визначених «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку». Банк виконав свої зобов`язання перед позичальником, надавши кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором.

В порушення взятих на себе зобов`язань за вказаним договором відповідач не виконував умови договору належним чином, в зв`язку з чим станом на 15.08.2019 року у нього утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 11 828,70 грн., яка складається з наступного: 221 гривня 24 копійки - заборгованість за тілом кредиту, 2586 гривень 96 копійок – заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за нарахованими відсотками – 00 гривень, 6 469 гривень 13 копійок – нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 1750 гривень – пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи: 250 гривень - штраф (фіксована частина), 551 гривня  37 копійок - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати по справі.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ “ПРИВАТБАНК” заборгованість за тілом кредиту у розмірі 221 гривні 24 копійок, а також судовий збір у сумі 1921 гривні.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника Крилової О.Л.подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог щодо простроченого тіла кредиту та пені та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити ці позовні вимоги. В іншій частині рішення не оскаржується.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що, підписавши анкету-заяву, ОСОБА_1 прийняв та погодився із запропонованими банком умовами, які викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, оскільки вони є складовою частиною договору. Вказано, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладення договору на цих умовах, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а останній його не повернув, суд не має правових підстав відмовити у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту, пенею. У зв`язку з цим АТ КБ "ПриватБанк" вважає, що з відповідача підлягає стягненню вся сума заборгованості за кредитом, у тому числі прострочене тіло кредиту, та пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.
Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи для з`ясування питання щодо законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 04.07.2007р. ОСОБА_1 з метою отримання банківських по-
слуг до ПАТ КБ «Приватбанк» була подана анкета - заява про приєднання до Умов та Пра-
вил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за договором, просив, крім поточного тіла кредиту, стягнути, зокрема, прострочену заборгованість за тілом кредиту, пеню і штрафи.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 04.07.2007 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору, які, на його думку, погоджені з відповідачем шляхом підписання анкети-заяви, у якій зазначається про згоду позичальника з ними як складовими договору.
Згідно розрахунку за кредитним договором б/н від 04.07.2007р., станом на 15.08.2019 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 11 828,70 грн., яка складається з наступного: 221,24 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2586,96 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за нарахованими відсотками – 00 гривень, 6469,13 грн. – нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 1750 грн. – пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 551,37 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати по справі.

Як на підставу позовних вимог, АТ КБ "ПриватБанк" посилався на те, що зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконує, тому з нього слід стягнути заборгованість у розмірі 11 828,70 грн. в судовому порядку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і правил надання банківських послуг розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними.
Суд правильно визнав, що Витяг з Умов і правил надання банківських послуг належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Судова колегія вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим позивачем в період - з часу виникнення спірних правовідносин (липень 2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (вересень 2019 року).
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із ним саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Тому стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає лише заборгованість за тілом кредиту у розмірі 221,24 грн. При цьому, відмовляючи у стягнення простроченого тіла кредиту, суд вказував, що фактично це є відсотки, які безпідставно включені банком до тіла 
кредиту. 
Проте колегія не може повністю погодитись з цими висновками суду, оскільки вони суперечать матеріалам справи. 

Матеріали справи свідчать про те, що за кредитним договором ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальником використовувалися кредитні кошти, проте в добровільному порядку у строки, передбачені договором, АТ КБ "ПриватБанк" повністю не повернуті. 

Також вірно суд вказував, що тільки підписані умови можна вважати узгодженими між сторонами за правилами ст.ст. 207, 1055 ЦК України.

Але суд, вирішуючи справу, неуважно проаналізував зміст анкети-заяви, визнавши, що вона не містить узгоджених умов щодо відсотків та штрафів.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що у анкеті-заяві позичальника від 04.07.2007 року процентна ставка не зазначена.

Так, з анкети – заяви від 04.07.2007 року, доданої до позовної заяви, встановлено що ОСОБА_1 було надано кредитний ліміт в розмірі 1000 грн., а базова процентна ставка по кредиту визначена у розмірі 3 % в місяць на залишок заборгованості, тобто 36 % річних (а.с. 12).
У цій анкеті-заяві, підписаній сторонами, маються також узгоджені умови щодо сплати штрафу у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову, який стягується з позичальника у випадку звернення банку до суду з позовом до нього у випадку неналежного виконання зобов`язань за договором терміном більш як 120 днів. Умов щодо пені анкета-заява не містить.
Отже, суд правомірно відмовив у задоволенні вимог щодо пені, а тому підстав для 
зміни рішення в цій частині колегія не вбачає.

Штрафи були передбачені анкетою-заявою, але рішення суду щодо відмови в цих позовних вимогах банком не оскаржено.

Що стосується простроченого тіла кредиту, то це є заборгованістю позичальника за кредитом, оскільки як поточне, так і прострочене тіло кредиту – це є позичені йому банком кошти, якими він скористався, але не повернув.

Суд відмовив у стягненні простроченого тіла кредиту, вказуючи, що це фактично є відсотки, які банк неправомірно включив до простроченого тіла.

Але, зважаючи на те, що сплата відсотків узгоджена анкетою-заявою, надання кредиту банком на сплату відсотків, які не в повному обсягу сплачувались відповідачем, з подальшим включенням їх до тіла кредиту, не суперечить умовам договору.

Отже, прострочене тіло кредиту, до якого включено несплачені відсотки, надані як кредитні кошти позичальнику, є обґрунтованою вимогою банку. 

Тому колегія вважає, що вимоги банку про стягненню з ОСОБА_1 на його користь заборгованості за тілом кредиту, зокрема і простроченим, у загальному розмірі 2808,20 грн. мають бути задоволені.
Наявність та розмір вказаної заборгованості підтверджуються випискою по особовому рахунку, який згідно п.п. 57, 58 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої Постановою НБУ від 04.07.2018 року № 75, є регістрами, які Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).

Зі змісту виписки вбачається повна інформація про рух коштів на рахунках, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей за договором.

Зазначені докази у сукупності свідчать про отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку.

Та розмір заборгованості підтверджується відповідним розрахунком, складеним на підставі даних про рух коштів по рахунку відповідача, та останнім не спростований.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" 
в частині стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту у сумі 2 586,96 грн. підлягають задоволенню.
Зазначена прострочена заборгованість за кредитним договором утворює разом із стягнутою судом поточною заборгованістю по тілу кредиту у сумі 221,24 грн. загальну суму позичених коштів у сумі 2808,20 грн., тобто є сукупною вартістю тіла кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем. 

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про стягнення заборгованості за тілом кредиту лише у розмірі 221,24 грн., не врахувавши, що заборгованість за простроченим тілом кредиту є його складовою частиною.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право ска-
сувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішен-
ня або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнутого тіла кредиту, яке слід збільшити до 2808,20 грн., до якого увійде поточна заборгованість за тілом кредиту – 221,24 грн., та прострочене тіло кредиту у сумі 2 586,96 грн.
Приймаючи нову постанову про зміну судового рішення, колегія вирішує питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України, які судом, до речі, були визначені не пропорційно до задоволених вимог, а стягнуті у повному обсязі.

Так, банком сплачено судовий збір за подання позову у сумі 1921 грн., за подання апеляційної скарги – 2881,50 грн., а разом – 4802,50 грн. Позов заявлено на суму 11 828,70 грн., а задоволено на суму 2808,20 грн. Тому компенсації банку за рахунок відповідача підлягає сума судового збору у розмірі: 4802,50 х 2808,20 : 11828,70 = 1140,14 грн.

Керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2019 рокузмінити в частині розміру стягнутої заборгованості та судових витрат.

Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 04.07.2007 року у розмірі 2808 (дві тисячі вісімсот вісім) гривень 20 копійок, в тому числі, заборгованість за тілом кредиту у сумі 221 (двісті двадцять одна) гривні 24 копійок, заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 2 586 ( дві тисячі п`ятсот вісімдесят шість) гривень 96 копійок.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір в сумі 1140 (одна тисяча сто сорок) гривень 14 копійок.
В частині відмови в задоволенні вимог банку про стягнення пені рішення залишити без змін.
В частині відмови у стягненні штрафів рішення суду не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 24 березня 2020 року.

Головуючий:                                                         

Судді: