ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

10 червня 2020 року                                                                        м. Чернівці
справа № 715/439/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Владичан А. І. 
суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.
секретар Скрипка С.В.
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 березня 2020 року (головуючий у 1-й інстанції Цуренко В.А.),-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 10 жовтня 2016 року сторони перебувають у шлюбі, однак більше шести місяців до моменту звернення до суду проживають окремо, спільного побуту не ведуть. За період шлюбу у них народився син – ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. 
З моменту окремого проживання відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, належним чином вихованням не займається, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, не виявляє належного інтересу до його внутрішнього світу, не проявляє батьківської турботи, фактично без поважних причин самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.
Просила стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина – ОСОБА_3 в розмірі 2000 гривень щомісячно до досягнення сином повноліття, з індексацією аліментів відповідно до закону. 
________________________________________________________________________
Провадження 22ц/822/512/20 

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 березня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по 1600 гривень щомісячно, що підлягає індексації відповідно до вимог законодавства, починаючи з 18 лютого 2020 року. 
Стягнуто з  ОСОБА_2  в дохід держави судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.
Не погоджуючись з вказаним рішення  ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.
Доводи скарги мотивує тим, що судом при визначенні розміру стягуваних аліментів не враховано його матеріальне становище, а саме те, що він проживає разом з батьками, являється інвалідом третьої групи, єдиним джерелом проживання є кошти, отримані в якості соціальної допомоги для осіб з інвалідністю. Крім того, він допомагає своїм батькам, оскільки проживає у їхньому будинку, у своїй власності рухомого чи нерухомого майна не має.
Розмір соціальної допомоги становить 1638 гривень, тому стягувані аліменти в розмірі 1600 гривень, позбавляють його можливості проживання на ці кошти.
Крім того зазначає, що між сторонами існує спір щодо батьківства дитини, тому просив рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 березня 2020 року скасувати, прийняти нове рішення визначивши розмір стягуваних аліментів в сумі 889,50 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до вимог закону, починаючи з 18 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з позивачки судові витрати.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав. 
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції з урахуванням вимог розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) і справедливості виходив з можливості сплати аліментів у визначеному ним розмірі та достатності розміру стягуваних аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Колегія суддів вважає правильними зазначені висновки суду.
Судом установлено, що сторони з 10 жовтня 2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками якого зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.8).
Як вбачається з довідки Волоківської сільської ради Глибоцького району неповнолітній син сторін проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. (а.с.10). 
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до статі 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до частини третьої статі 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з частиною першою статті 184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
За вимогами частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних, чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.
         Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.
Статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2020рік” установлений у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень.
Таким чином розмір, аліментів на утримання однієї дитини віком до 6 років на даний час становить не менше 889,5 гривень.
Судом установлено, що відповідач є інвалідом третьої групи, і як вбачається з копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №453874 інвалідність встановлена до вересня 2020 року, з рекомендацією протипоказань важкої фізичної праці, тобто не є непрацездатним, інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Необґрунтованими є доводи апелянта про те, що судом не враховано його матеріальний стан та стан здоров`я, оскільки ним не доведено належними та допустимими доказами неможливість працювати за станом здоров`я та утримувати дитину на рівні, достатньому для її фізичного, духовного, інтелектуального розвитку.
Також не можна погодитися з апеляційними доводами про неврахування судом розміру прожиткового мінімуму на дитину та рівного обов`язку батьків щодо утримання дитини, оскільки при визначенні розміру аліментів суд не обмежений розміром прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а враховує, крім інших обставин, матеріальний стан та спроможність батьків утримувати дитину на належному матеріальному рівні.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 182 СК України при визначені розміру стягуваних аліментів було правильно встановлено обставини справи і стягнуто аліменти з урахуванням матеріального становища обох сторін, стану здоров`я платника аліментів та відсутності на його утриманні інших осіб. 
Разом з тим колегія суддів зазначає, що при наявності спору про батьківство неповнолітнього ОСОБА_3 , то ОСОБА_2 не обмежений у праві звернутися до суду із позовом про оспорювання батьківства, оскільки дана вимога не може бути розглянута в даному провадженні. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Тому вимоги про стягнення витрат в зв`язку з розглядом справи в апеляційній інстанції, то такі не підлягають задоволенню, оскільки відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.
Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення або з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 10 червня 2020 року 

Головуючий: А.І. Владичан

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк