Ухвала
Іменем України
31 березня  2020 року
м. Київ
справа № 328/143/14
провадження № 51-3119 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 11 червня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 26 грудня 2018 року,  
встановив:
Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 11 червня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 152 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворо покарання більш суворим, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 26 грудня 2018 року вирок суду першої інстанції змінено. На підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_4 від призначеного покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 152 КК України, у зв?язку із закінченням строків давності. 
Виключено з вироку посилання на призначення покарання ОСОБА_4 на підставі     ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів. Постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції Закону від 26 листопада 2015 року) зараховано ОСОБА_4 у строк покарання строк його попереднього ув?язнення з      11 червня 2018 року по 26 грудня 2018 року включно, із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
У решті вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 11 червня         2018 року залишено без зміни.
Засуджений ОСОБА_4 звернувся  до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою на вищевказані судові рішення  та клопотанням про поновлення строку їх оскарження. 
Розглянувши наведені у клопотанні засудженого причини пропуску ним строку на касаційне оскарження рішень суду першої та апеляційної інстанції, колегія суддів Верховного Суду визнає такі причини поважними, а тому вважає за необхідне поновити цей строк.
Проте, касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК України, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення її без руху на підставі ч. 1 ст. 429 КПК України.
Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.
Наведене обґрунтування вимог засудженим викладено без урахування вимог    ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК України, якою регламентовано, що підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному суді є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому, при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Однак, як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений в обґрунтування своєї невинуватості, вказує на однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, доказам у кримінальному провадженні просить дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанції, що у розумінні ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду.
Таким чином, всупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі засуджений ОСОБА_4 не зазначає, яких саме порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанції та не конкретизує, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судами судових рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для зміни чи скасування касаційним судом вироку суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.
Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно звимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.
Колегія суддів роз`яснює, що усунення недоліків зазначеної скарги слід здійснити шляхом внесення нової касаційної скарги з урахуванням вимог цієї ухвали та з дотриманням положень ст. 427 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Поновити засудженому ОСОБА_4 строк касаційного оскарження вироку Токмацького районного суду Запорізької області від 11 червня 2018 року та ухвали Запорізького апеляційного суду від 26 грудня  2018 року.
Касаційну скаргу засудженого  ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків – п`ятнадцять  днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                 ОСОБА_3