ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3119/20 Справа № 204/3893/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
       головуючого – Варенко О.П.,
       суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 листопада 2019 року
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики,
В С Т А Н О В И Л А:

       У червні 2018 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 01.11.2017 між ним та ОСОБА_3 було укладено два договори позики, за умовами яких відповідач отримав грошові кошти в сумі 12 500,00 доларів США та 2 500,00 доларів США, зобов`язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. 
       Зобов`язання позичальника за договорами були забезпечені договорами поруки, укладеними з ОСОБА_1 . 
Відповідачі належним чином не виконують свої зобов`язання за договорами позики.
       На підставі викладеного, просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму основного боргу за договором позики у розмірі 15 000 доларів США, що складає 391 708,50 грн, суму процентів за користування грошовими коштами у розмірі 4 200 доларів США, що складає 109 678, 38 грн та судовий збір.
       Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 листопада 2019 року позов задоволено.
       Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 у солідарному порядку на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики від 01 листопада 2017 року в сумі 391 708,50 грн.
       Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 у солідарному порядку на користь ОСОБА_2 проценти за договорами позики від 01 листопада 2017 року в сумі 109 678,38 грн.
       Вирішено питання про розподіл судових витрат.
       Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 листопада 2019 року виправлено описку у рішенні від 15 листопада 2019 року, ухваленому у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики, викладено резолютивну частину рішення у такій редакції:

       «Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики задовольнити частково.
       Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 у солідарному порядку на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 01 листопада 2017 року на суму 337 500,00 грн у сумі 432 000,00 грн. (основна заборгованість – 337 500,00 грн, проценти – 94 500,00 грн.).
       Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 01 листопада 2017 року на суму 67 500,00 грн у сумі 86 400,00 грн (основна заборгованість – 67 500,00 грн, проценти – 18 900,00 грн).
       Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію судових витрат у сумі 2 881,77 грн.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію судових витрат у сумі 2 881,77 грн.
       У задоволенні решти позовних вимог відмовити.».
Не погодившись з рішенням суду частково, відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати в частині стягнення з нього у солідарному порядку з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики від 01 листопада 2017 року на суму 337 500,00 грн у сумі 432 000,00 грн (основна заборгованість 337 500,00 грн, проценти 94 500,00 грн) та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог до нього відмовити, також в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 компенсації судових витрат у сумі 2 881,77 грн.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі встановив усі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, зокрема, відмовив у задоволенні його клопотання про призначення у справі повторної судової почеркознавчої експертизи, оскільки висновок першої експертизи є неповним.
Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив у задоволенні апеляційної скарги відповідача  ОСОБА_1  відмовити повністю. 
Відповідач ОСОБА_3 правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 01 листопада 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачеві у позику 337 500,00 грн строком до 01.06.2018 зі сплатою щомісячних процентів – 4% або 13 500,00 грн. 
На підтвердження передачі коштів відповідач склав розписку (а.с.5).
Зобов`язання ОСОБА_3 за укладеним договором позики забезпечені порукою ОСОБА_1 , викладеною письмово на зворотньому боці розписки від 01.11.2017 року на суму 337 500,00 грн.
У зазначений договором позики строк, відповідачі заборгованість за укладеним договором не повернули.
Таким чином, заборгованість відповідачів за договором позики від 01.11.2017 року на суму 337 500,00 грн становить 432 000,00 грн (337 500,00 – основна заборгованість за договором позики; 13 500,00 грн – сума щомісячних процентів х 7 – кількість місяців користування коштами).
Також 01 листопада 2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачеві у позику 67 500,00 грн строком до 01.01.2018 зі сплатою щомісячних процентів – 4% або 2 700,00 грн. 
На підтвердження передачі коштів відповідач склав розписку (а.с. 6).
У зазначений договором позики строк, заборгованість за укладеним договором не повернута.
Відповідно до висновку експерта ДНДІСЕ № 6499-18 від 06.05.2019 року за результатами проведення почеркознавчої експертизи у цивільній справі №204/3893/18, рукописні записи, що починаються словами «Поручителем за полученную сумму 67500..» та закінчуються словами « ОСОБА_4 » та підпис від імені ОСОБА_1 , що розташовані на зворотній стороні розписки від 01.11.2017 року на суму 67 500,00 грн — виконані не ОСОБА_1 . 
Між тим, заборгованість ОСОБА_3 за договором позики від 01.11.2017 року на суму 67 500,00 грн становить 86 400,00 грн (67 500,00 – основна заборгованість за договором позики; 2 700,00 грн – сума щомісячних процентів х 7 – кількість місяців користування коштами).
Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись положенням ст.ст. 553, 554, 1046, 1048, 1049 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі встановив усі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, зокрема, відмовив у задоволенні його клопотання про призначення у справі повторної судової почеркознавчої експертизи, оскільки висновок першої експертизи є не повним, не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Згідно матеріалам справи, експертній установі для проведення експертизи були надані оригінали досліджуваних документів: розписки від 01 листопада 2017 року про отримання позики в сумі 337 500,00 грн, від 01 листопада 2017 року про отримання позики в сумі 67 500,00 грн, надані експериментальні та вільні зразки почерку та підпису ОСОБА_1 .
Згідно висновку експерта від 06.05.2019 року № 6499-18 рукописні записи «01.11.2017», « ОСОБА_1 » та підпис від імені ОСОБА_1 , що розташовані на зворотній стороні розписки від 01 листопада 2017 року на суму 337 500,00 грн - виконані ОСОБА_1 .
Згідно зі ст.113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).
Між тим, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції відповідач не надав переконливих доказів на підтвердження необґрунтованості висновку експерта, або ж суперечність його з іншим матеріалам справи.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь – які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. 
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).
Згідно з вимогами ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. 
Згідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення в оскаржуваній частині колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін в цій частині.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 листопада 2019 року – залишити без змін в оскаржуваній частині. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України. 

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова