ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/698/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/7478/19 Категорія: 305010300 	Марцішевська О. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       13 травня 2020 року                                                                м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Гончар Н.І., Бондаренко С.І.	

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі – ГУ Національної поліції в Черкаській області (скаржник), Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ГУ Національної поліції в Черкаській області на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 10.02.2020 (ухвалене у залі судових засідань Соснівського районного суду о 13 год. 00 хв., повний текст складено 19.02.2020, суддя в суді першої інстанції Марцішевська О.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Черкаської області, ГУ Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства,

в с т а н о в и в :

у червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив, з урахуванням послідуючих уточнень, стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету на свою користь 194430,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вказує на те, що 17.09.2015 йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України, у кримінальному провадженні №12015250000000054, внесеному до ЄРДР 17.02.2015. 
Згідно постанови Верховного Суду від 21.02.2019 у справі №698/1151/15-к вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 25.08.2016 та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 22.01.2018 щодо ОСОБА_1 залишено без змін. Указаними рішеннями ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.369 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним злочину, на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України (не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим).
У зв`язку з незаконним діями органу досудового слідства, прокуратури та суду, позивач був позбавлений права працювати, навчатись та жити повноцінним життям, спілкуватись з рідними та близькими, займатись вихованням свого сина. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, та вимагали додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначені обставини свідчать про наявність у позивача відповідних моральних страждань, які потребують відшкодування за рахунок стягнення коштів з відповідача. Зазначені обставини стали підставами для звернення з цим позовом до суду для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 10.02.2020 позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 136 967,00 грн. шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.
Суд вказав, що позивача судом у кримінальному провадженні було визнано невинуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, перебуванням під слідством та судом йому було завдано моральних страждань, які мають бути компенсовані за рахунок стягнення коштів, розмір яких визначається згідно вимог ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ГУ Національної поліції в Черкаській області подало 04.03.2020 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог та новою постановою відмовити у позові. Скаржник зазначає, що ГУ Національної поліції в Черкаській області діє з 07.11.2015 та не являється правонаступником органів МВС, процедура ліквідації яких наразі триває. Отже ГУ Національної поліції в Черкаській області не вчиняло протиправних дій щодо позивача у справі. Висновки суду про розмір коштів, які мають бути стягнуті на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, є необґрунтованими, адже відповідний розрахунок відсутній, суд не встановив причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями завдавача шкоди та негативними наслідками у позивача.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило. 

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Отже в даному випадку перевіряється судове рішення щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 136 967,00 грн.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Предметом апеляційного перегляду в даному випадку є рішення суду першої інстанції щодо стягнення 136 967,00 грн.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що у кримінальному провадженні від 17.02.2015 ЄРДР №12015250000000054 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України, 17.09.2015 заступником начальника відділу розслідування злочинів у сфері службової діяльності СУ УМВС України в Черкаській області Марунчаку І.Т. (позивачу в цій справі) вручене повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.369 КК України – надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище за вчинення чи не вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.
25.08.2016 вироком Катеринопільського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.369 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення ним злочину, на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України.
20.01.2017 ухвалою апеляційного суду Черкаської області вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 25.08.2016 відносно ОСОБА_1 скасовано. Ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України, та призначено йому покарання за ч.3 ст.369 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки без конфіскації майна. На підставі 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та покладанням обов`язків на підставі 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
14.11.2017 ВССУ вирок апеляційного суду Черкаської області від 20.01.2017 щодо ОСОБА_1 скасовано і призначено новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.
22.01.2018 ухвалою апеляційного суду Черкаської області вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 25.08.2016 щодо ОСОБА_1 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора – без задоволення.
21.02.2019 постановою Верховного суду колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 25.08.2016 та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 22.01.2018 щодо ОСОБА_1 залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора – без задоволення.
У зв`язку з перебуванням в процесуальному статусі обвинуваченого у кримінальному провадженні у позивача в цій справі мали місце моральні страждання, так як він був позбавлений права працювати, навчатись та жити повноцінним життям, спілкуватись з рідними та близькими, займатись вихованням свого сина. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, та вимагали додаткових зусиль для організації свого життя.
Позивач в цій справі доводить про те, що під час перебування під слідством та судом в якості обвинуваченого у кримінальному провадженні він зазнав моральної шкоди, відшкодування якої є предметом розгляду в цій справі.
Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають наступне правове рулювання.
Приписами с.56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ч.5 ст.9, ч.6 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст.38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.
Питання про відшкодування (компенсацію) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю у кримінальному процесі, врегульовано ст.130 КПК України, якою передбачено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.
Частинами 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Нормами, які регламентують відшкодування, зокрема, моральної шкоди є положення ст.1167 та ст.1176 ЦК України.
Так статтею 1167 ЦК України (загальна правова норма, що регламентує відшкодування моральної шкоди) передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт (що також передбачено ч.1 ст.1176 ЦК України); 3) в інших випадках, встановлених законом.
Крім того, спеціальною правовою нормою ч.ч.2, 6, 7 ст.1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. 
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Так існує спеціальний ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зі змісту ст.1 якого слідує, що його дія поширюється на осіб, які незаконно зазнали обмеження будь-якого їх права внаслідок застосування щодо них органами досудового розслідування, прокуратури чи суду заходів впливу за положеннями КПК та КК України. 
Згідно п.1 ч.1 ст.2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.
Відповідно до п.5 ст.3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках.
Частинами п`ятою та шостою статті 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Згідно ч.ч.2, 3 ст.13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи вини посадової або службової особи (статті 1173-1174 ЦК України).
В пункті 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до п.10.1 цієї ж постанови Пленуму ВСУ при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у справі, якщо це передбачено відповідним законом, наприклад, ст.9 ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність». Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.
Внаслідок незаконного засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону – ст.1176 ЦК України, ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», правовий висновок про що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №686/23731/15-ц.
Аналізуючи у взаємозв`язку встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, вищенаведені норми законодавства, які регламентують відповідні правовідносини, та правовий висновок ВП ВС, апеляційний суд приходить до такого.
Так як позивач у цій справі перебував у статусі обвинуваченого у кримінальному провадженні, по результатам розгляду якого його було виправдано судом, в силу вищенаведених положень п.1 ч.1 ст.2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» він має право на відшкодування моральної шкоди, розмір якої визначається, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (ч.ч.2, 3 ст.13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
В силу викладеного, апеляційний суд погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції в цій справі про необхідність стягнення з державного бюджету на користь позивача, виправданого у вчиненні кримінального правопорушення, моральної шкоди, розмір якої визначається з урахуванням вимог відповідного законодавства.
При цьому апеляційний суд відхиляє доводи скаржника у справі про те, що суд не встановив причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями завдавача шкоди та негативними наслідками у позивача, адже право на стягнення моральної шкоди у позивача виникло на підставі закону із самого факту наявності у нього моральних страждань через незаконне перебування у статусі обвинуваченого у кримінальному провадженні.
Також апеляційний суд не погоджується з доводами скаржника у справі про те, що висновки про розмір коштів, які мають бути стягнуті на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, є необґрунтованими, адже, як встановлено судом та не оспорюється учасниками справи, позивач перебував у процесуальному статусі обвинуваченого з 17.09.2015 (дата оголошення підозри) по 22.01.2018 (дата набрання законної сили виправдувальним вироком суду) - 28,5 місяців, за які стягується моральна шкода у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, тобто 4723,00 грн. на момент вирішення справи судом. Отже розмір моральної шкоди в цій справі суд першої інстанції вірно визначив у сумі 134605,50 грн.
Доводи скаржника у справі про те, що ГУ Національної поліції в Черкаській області діє з 07.11.2015 та не являється правонаступником органів МВС, процедура ліквідації яких наразі триває, та не вчиняло протиправних дій щодо позивача у справі, не можуть свідчити про помилковість вирішення спору судом, адже порядок та підстави відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного перебування особи під слідством та судом (як у цій справі), прямо регламентується положеннями спеціального ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», які не передбачають встановлення конкретного органу досудового розслідування, який на момент вирішення спору судом має повноваження щодо здійснення розслідування у кримінальному провадженні щодо виправданої особи, як обов`язкову підставу для вирішення спору про стягнення моральної шкоди.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 10.02.2020 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за скаржником.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу – залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 10.02.2020 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Черкаської області, ГУ Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства – залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за скаржником.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством – п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України. 

Повну постанову складено 13.05.2020.

Суддя-доповідач                 

       Судді