Дата документу 26.02.2020 Справа № 337/800/19

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 337/800/19	Головуючий у 1-й інстанції Кучерук І. Г.	
Пр. № 22-ц/807/648/20	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2020 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С. 
суддів                                        Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,
за участі секретаря                                Бєлової А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК», як правонаступника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2019 року у справі за позовом АТ «Укрсоцбанк» (надалі – Банк) до ОСОБА_1 , третя особа: Хортицький відділ Державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про звільнення майна з-під арешту

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-3) в якому просив звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що накладений державним виконавцем Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області на підставі ухвали Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31.08.2011 року у справі №2-1391.
В обґрунтування свого позову Банк зазначав, що між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2 (змінила прізвище на ОСОБА_1 ) 13.02.2007 року був укладений кредитний договір №07П024-К, відповідно до якого Банк надав, а відповідач отримав в кредит грошові кошти в сумі 80000,00 доларів США. Також 13.02.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобов`язання, іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Через систематичне невиконання боржником умов кредитного договору Банк був змушений розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, реалізувати майно на даний час неможливо, оскільки 08.09.2011 року державним виконавцем Хортицького ВДВС м. Запоріжжя Юдіною Л.М. на підставі ухвали Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31.08.2011 року у справі №2-1391 накладено арешт на нерухоме майно відповідача, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . 
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Кучерук І. Г. (а.с. 33).
Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 36) провадження у цій справі відкрито.
Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2019 року (а.с. 79-80) у задоволенні позовних вимог Банку у цій справі відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційні скарзі (а.с. 84-99) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 101).
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 03 січня 2020 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито та здійснено заміну у цій справі позивача з АТ «УКРСОЦБАНК» на його правонаступника АТ «АЛЬФА-БАНК» (а.с. 109), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 110).
Учасники цієї справи правом на подачу апеляційному суду відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом не скористались.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
У судове засідання 26 лютого 2020 року повідомлені апеляційним судом з додержанням вимог ЦПК України про час і місце розгляду цієї справи (а.с. 117-126) всі учасники цієї справи, не з`явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили.
В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи.
В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи…, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відводів учасниками цієї справи суддям апеляційного суду у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій справі не підлягає задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову Банку у цій справі, керувався ст. ст. 13, 130, 131, 141, 158, 229, 247, 280-289 ЦПК України та виходив із відсутності підстав для задоволення позову позивача у цій справі.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2011 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 672690,50 грн., суму судового збору у розмірі 1828,50 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у суму 120,00 грн. та суму завданої моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.
Ухвалою суду від 19.07.2011 року за заявою ОСОБА_4 в забезпечення позову, накладено арешт на майно ОСОБА_2 , а саме: квартиру АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі продажу, посвідченого Туріченко О.М. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу від 11.10.2005 року №1544 заборонивши відчуження вищевказаного майна будь-яким способом; квартиру АДРЕСА_4 , на підставі дублікату свідоцтва № 3127 про право власності на житло виданого Хортицькою районною адміністрацією від 15.07.1997 року; договору дарування посвідченого Гришиною В.І. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу від 19.11.2005 року №1-1351, заборонивши відчуження вищевказаного майна будь-яким способом.
Згідно із відомостей зі ВП – спец розділу накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого Туріченко О.М. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу від 11.10.2005 року №1544, заборонивши відчуження вищевказаного майна будь-яким способом (а.с. 65-66, 69-71).
З відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відомо, що на нерухоме майно яке є предметом іпотеки за іпотечним договором накладено арешт ухвалою суду Хортицького районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-1391/11 (а.с.15).
Ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Ст. 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно із п. 2 постанови Пленуму ВВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2015 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» спори, пов`язані із захистом права власності та інших речових прав, розглядаються судами відповідно до визначеної процесуальним законом юрисдикції.
Ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес
Згідно із п. 3 постанови Пленуму ВВСУ від 07.02.2015 року «Про судову практику справах про захист права власності та інших речових прав» особа має право вибору способу судового захисту права власності. При цьому, неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху.
Порушення права пов`язано із вчиненням іншою особою незаконних дій, які чинять перешкоди у здійсненні власником повноважень користування та розпорядження належним йому майном.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Згідно із ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Крім того, позивач вказував, що арешт накладений ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-1391/11. Ухвала Хортицького районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-1391/11, постановлена в рамках цивільної справи. Єдиною ухвалою щодо арешту майна у цивільній справі є ухвала про забезпечення позову. Питання скасування таких ухвал вирішується поданням відповідної заяви про скасування заходів забезпечення позову в рамках тієї цивільної справи, у якій вона була постановлена (ст. 158 ЦПК України).
При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що правові підстави для задоволення позову Банку у цій справі у вищезазначений обраний ним спосіб у цій справі відсутні.
Доводи апеляційної скарги Банку дублюють доводи позовної заяви Банку у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.
Ці доводи Банку є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію Банку, викладену в його позові, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
В силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Проте, в силу вимог ст. 5 ч. 1 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права…юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.
За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги Банку.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема Банком апеляційному суду не надані.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.
В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Встановлено, що хоча суд першої інстанції в своєму рішенні у цій справі й послався на ст. 141 ЦПК України, проте, фактично він не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України. 
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.
Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови Банку у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що Банк не позбавлений права у подальшому вирішувати питання про звільнення вищезазначеного предмету іпотеки з-під арешту окремо від цієї справи у позасудовому чи судовому порядку в інший вищезазначений спосіб.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» залишити без задоволення.
Заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2019 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 05.03.2020 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.