Постанова
Іменем України
15 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 128/3282/16-ц
провадження № 61-5652св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - приватне акціонерне товариство «Український інститут із проектування та розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок»,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 06 грудня 2018 року у складі судді Ганкіної І. А. та постанову Вінницького апеляційного суду від 12  лютого 2019 року у складі колегії суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В., Стадника І. М., 
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування та розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» (далі - ТОВ «Діпрозв`язок»; товариство), про зміну дати звільнення з роботи та зобов`язання внести зміни до трудової книжки щодо дати звільнення з роботи, стягнення коштів за час затримки виконання рішення суду, за невикористані дні відпустки, інфляційних втрат, трьох відсотків річних, пені та відшкодування моральної шкоди.
 
Вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 02 червня 2015 року у справі № 128/4727/14-ц відповідача зобов`язано звільнити його з роботи, а рішенням цього ж суду від 08 липня 2016 року у справі № 128/616/16-ц зобов`язано - змінити дату його звільнення з 20 травня 2013 року на 17 травня 2016 року.
 
Вважав, що товариство зобов`язане виплатити йому компенсацію за 104 дні невикористаної відпустки (основної; додаткової; у зв`язку з інвалідністю) в сумі 13 105 грн 17 коп.
 
Крім того, посилався на те, що товариство тривалий час не виконує судових рішень про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у справах № 203/180/12-ц, № 128/1539/13-ц і № 128/4727/14-ц.
 
Унаслідок несвоєчасного розрахунку, невиплати коштів, неповернення трудової книжки з відповідними змінами у даті звільнення йому завдано моральну шкоду у розмірі 15 000 грн.
 
Збільшивши позовні вимоги (22 серпня 2018 року), просив:
 
- зобов`язати ПрАТ «Діпрозв`язок» прийняти наказ про внесення змін до трудової книжки з урахуванням часу розгляду справи, 
 
- стягнути кошти за час вимушеного прогулу за час затримки внесення виправлень у трудову книжку в сумі 222 938 грн 75 коп., 
 
- стягнути грошову компенсацію за невикористані дні відпустки за період вимушеного прогулу з 2013 року в сумі 55 776 грн 75 коп., 
 
- стягнути невиплачені кошти за судовими рішеннями у справі № 203/180/12-ц у розмірі 26 877 грн, у справі № 128/1539/13-ц у розмірі 7 785 грн, у справі №  128/4727/14-ц у розмірі 32 073 грн,
 
- стягнути інфляційні втрати за час затримки виконання рішення у справі №  128/4727/14-ц у сумі 42 822 грн 15 коп., три відсотки річних у сумі 795 грн і пеню в сумі 11 309 грн 89 коп.,
 
- стягнути кошти на підставі статті 117 КЗпП України за затримку виконання судового рішення (кошти інфляційного збільшення)у сумі 4 106 грн 91 коп. та борг з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 72 114 грн 01 коп.;
 
- стягнути компенсацію моральної шкоди в розмірі 15 000 грн.   
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 06 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Стягнуто з ПрАТ «Діпрозв`язок» на користь ОСОБА_1 кошти за невикористані дні відпустки за період 2013-2016 років у розмірі 13 105 грн 77 коп. 
 
У задоволенні іншої частини вимог, а саме: про стягнення коштів за невикористані дні відпустки (в сумі 42 670 грн 98 коп.), відшкодування моральної шкоди, зобов`язання внести зміни до трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (за час затримки внесення виправлень у трудову книжку), стягнення коштів, невиплачених на виконання судових рішень, стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, пені ОСОБА_1 відмовлено.
 
Суд визнав обґрунтованими вимоги про стягнення грошової компенсації за невикористані дні відпустки за період із 2013-2016 років, оскільки при звільненні роботодавець не виплатив позивачу цих коштів.
 
Суд зазначив, що положення щодо стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України, на спірні правовідносини не поширюються. 
 
Інші вимоги суд визнав необґрунтованими з огляду на доведеність факту виконання судових рішень у справах № 203/180/12-ц, № 128/1539/13-ц, № 128/4727/14-ц і № 128/616/16-ц.
 
Крім того, суд зазначив, що 17 травня 2016 року ОСОБА_1 отримав трудову книжку, після чого не звертався до відповідача для внесення відповідних записів про зміну дати звільнення з 20 травня 2013 року на 17  травня 2016 року.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
ОСОБА_2 оскаржив рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог.
 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 12 лютого 2019 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 06 грудня 2018 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відмову у стягненні коштів за частину невикористаних днів відпустки, відшкодуванні моральної шкоди, зобов`язанні внести зміни до трудової книжки, стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягненні коштів, невиплачених на виконання судових рішень, стягненні інфляційних втрат та трьох відсотків річних, компенсації за несвоєчасну виплату коштів, пені.
  
Короткий зміст касаційної скарги
 
У березні 2019 року до суду касаційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, у якій він, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог щодо стягнення інфляційних втрат і зобов`язання внести виправлення у трудову книжку, а постанову апеляційного суду - у повному обсязі.
 
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з відмовою судами попередніх інстанцій про відмову у відшкодуванні моральної шкоди, зобов`язанні внести зміни до трудової книжки, стягненні середнього заробітку за час затримки виконання рішення, стягненні коштів, невиплачених на виконання судових рішень, стягненні інфляційних втрат та трьох відсотків річних, пені, у зв`язку з чим оскаржені судові рішення підлягають касаційному перегляду лише в цій частині.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано її з суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Заявник зазначає, що у справі наявні докази, які свідчать про те, що невнесення виправлень у трудову книжку завдало йому шкоду, оскільки він не може працевлаштуватися та переоформити пенсію. 
 
Підставою для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є неправильне оформлення трудової книжки.
 
Суди досліджували питання повернення йому трудової книжки, а не правильність її оформлення.
 
Суди належним чином не оцінили надані ним розрахунки середнього заробітку, інфляційних втрат і трьох відсотків річних, пені, компенсації за несвоєчасний розрахунок.
 
Висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи. 
 
Короткий зміст відзиву
 
Від представника ПрАТ «Діпрозв`язок» надійшов відзив, у якому він просить касаційну скаргу залишити без задоволення.
  
Обставини справи
 
Суди встановили, що ОСОБА_1 працював у ВАТ «Український інститут по проектуванню засобів та споруд зв`язку «Діпрозв`язок» на посаді провідного інженера з охорони праці № 07.
 
Наказом товариства від 14 грудня 2011 року № 288/к його звільнено в зв`язку зі скороченням штату.
 
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19 грудня 2012 року у справі № 203/180/12-ц ОСОБА_1 поновлений на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 33 780 грн 45 коп., відшкодуванням моральної шкоди у розмірі 3 000 грн та 6 000 грн  витрат на правову допомогу.
 
На виконання зазначеного судового рішення наказом товариства від 02 січня 2013 року № 03/к його поновлено на посаді провідного інженера з охорони праці.
 
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2013  року у справі № 128/1539/13-ц з ПрАТ «Діпрозв`язок» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість із заробітної плати в сумі 9 896 грн 85 коп., 1 500 грн моральної шкоди та 1 000 грн витрат на правову допомогу, а всього 12 396 грн.
 
Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 21 січня 2014 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2013  року змінено, стягнуто з ПрАТ «Діпрозв`язок» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 5 988 грн 78 коп., відшкодування моральної шкоди в сумі 1 500 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 1 000 грн, а всього 8 488 грн.
 
Виконавче провадження № 43402483 з виконання виконавчого листа від 26 лютого 2014 № 128/1539/13-ц закінчено 24 листопада 2014 року у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду.
 
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 02 червня 2015 року у справі № 128/4727/14-ц зобов`язано ПрАТ «Діпрозв`язок» звільнити ОСОБА_1 з роботи на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України шляхом видачі відповідного наказу після закінчення відпустки строком у 27 календарних днів із 20 травня 2013 року. 
 
Стягнуто з ПрАТ «Діпрозв`язок» на користь ОСОБА_1 відпускні в розмірі 3 365 грн 55 коп., вихідну допомогу в розмірі 9 195 грн 78 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 62 200 грн 35 коп., компенсацію моральної шкоди в розмірі 1 000 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 5 500 грн. 
 
Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 21 липня 2015 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 02 червня 2015 року скасоване та ухвалене нове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року рішення апеляційного суду Вінницької області від 21 липня 2015 року скасовано, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 02 червня 2015 року залишено в силі. 
 
На виконання вищевказаного рішення наказом товариства від 13 квітня 2016 року № 98 позивача звільнено з посади провідного інженера з охорони праці, служби з охорони праці № 07 з 20 травня 2013 року на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України.
 
Цим же наказом зобов`язано бухгалтерію здійснити виплати ОСОБА_1 через розрахунковий рахунок ВДВС Солом`янського РУЮ в місті Києві, а саме: компенсацію за 27 днів невикористаної відпустки; вихідну допомогу, оплату за затримку розрахунку за 499 днів та моральну шкоду.
 
Крім того, відповідач направив на адресу виконавчої служби лист про самостійне виконання рішення Вінницького районного суду Винницької області від 02 червня 2015 року, на підтвердження чого йому видано платіжне доручення від 14 квітня 2016 року № 5033 «Про перерахування грошових коштів в розмірі 39 261 грн 68 коп. на розрахунковий рахунок ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві за ВП № 50734168»; платіжне доручення  від 15 квітня 2016 року №  5034 «Про перерахування грошових коштів в розмірі 42 000 грн на розрахунковий рахунок ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві за ВП № 50734168», всього разом на суму 81 261 грн 68 коп.
 
18 квітня 2016 року товариство цінним листом направило ОСОБА_1 оригінал трудової книжки, копії наказу про звільнення та платіжних доручень про перерахування коштів на виконання рішення суду від 02 червня 2015 року. 17 травня 2016 року позивач отримав їх особисто.
 
Вказані обставини підтверджуються постановою державного виконавця Солом`янського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві від 05 травня 2016 року про закінчення виконавчого провадження в зв`язку з повним виконанням рішення суду.
 
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 08 липня                  2016 року у справі № 128/616/16-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області 01 грудня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року, зобов`язано ПрАТ «Діпрозв`язок» внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 
 
Стягнуто з ПрАТ «Діпрозв`язок» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки та вимушеного прогулу за період із 20 травня 2013 року до дня повернення трудової книжки - 17 травня 2016 року в розмірі 91 617 грн 75 коп. із відрахуванням усіх належних виплат на обов`язкові платежі та збори, моральну шкоду в сумі 300 грн.
 
На виконання рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 08 липня 2016 року у справі № 128/616/16-ц ПрАТ «Діпрозв`язок» 23 листопада 2016 року видало наказ № 98/1/к про внесення змін до наказу від 13 квітня 2016 року № 98/к, викладено пункт 1 наказу в такій редакції: «Змінити дату звільнення з роботи ОСОБА_1 з 20.05.2013 року на 17.05.2016 року по день фактичного отримання ОСОБА_1 трудової книжки згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Зобов`язати бухгалтерію здійснити виплати згідно з резолютивною частиною рішення суду від 08.07.2016 року через розрахунковий рахунок ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві.». 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Суди встановили, що 17 травня 2016 року ОСОБА_1 отримав трудову книжку, направлену йому ПрАТ «Діпрозв`язок» засобами поштового зв`язку, до ухвалення судом рішення у справі № 128/616/16-ц про зміну дати його звільнення з 20 травня 2013 року на 17 травня 2016 року.
 
На виконання рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 08 липня 2016 року у справі № 128/616/16-ц 23 листопада 2016 року відповідач видав наказ про внесення змін у даті звільнення працівника, проте не здійснив відповідні записи у трудовій книжці у зв`язку з її відсутністю на підприємстві, а позивач не надав її для заповнення.
 
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог посилався на неналежне заповнення ПрАТ «Діпрозв`язок» його трудової книжки після звільнення, а саме невнесення змін у даті звільнення, внаслідок чого він позбавлений можливості працевлаштуватися на іншу роботу та оформити право на отримання пенсії, що призвело до значних душевних страждань. Крім того, зазначав, що відповідач належним чином не виплатив йому кошти, стягнуті рішеннями судів у справах № 203/180/12-ц, № 128/1539/13-ц, №  128/4727/14-ц.
 
Частиною шостою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
 
Разом із тим КЗпП України не містить положень про можливість стягнення середнього заробітку за час затримки внесення виправлень у трудову книжку.
 
Таким чином, суди попередніх інстанції зробили обґрунтовані висновки про відмову у стягненні середнього заробітку за час затримки внесення виправлень у трудовій книжці.
 
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 757/14073/16-ц (провадження № 61-29305сво18) міститься висновок про те, що передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин, які регулюються спеціальними нормами права.
 
У зв`язку з наведеним підстав для стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за час затримки виконання рішення немає. 
 
Так само правильними є рішення судів і в частині відмови у повторному зобов`язанні внести зміни до трудової книжки, стягненні невиплачених коштів за судовими рішеннями у справах № 203/180/12-ц, № 128/1539/13-ц,                           № 128/4727/14-ц, коштів за затримку виконання судових рішень, оскільки рішення у вищевказаних справах виконані.
 
Вимоги про стягнення пені не ґрунтуються на законі.
 
Також колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у відшкодуванні моральної шкоди.
 
ОСОБА_1 обґрунтовував вимоги про компенсацію моральної шкоди тим, що внаслідок несвоєчасного повернення трудової книжки він втратив можливість працевлаштуватися та отримати пенсію, сплачувати комунальні послуги та купувати лікарські засобі, а також став особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок завданих моральних переживань та страждань.
 
Разом із тим компенсація моральної шкоди, завданої затримкою видачі трудової книжки, була стягнута рішенням Вінницького районного суду від 08 липня 2016 року у справі №128/616/16-ц.
 
Позивач не довів, що набуття ним статусу особи з інвалідністю ІІ групи та неможливість працевлаштуватися пов`язані саме з несвоєчасною видачею трудової книжки. 
 
Аргументи касаційної скарги про неналежну оцінку наданих позивачем розрахунків середнього заробітку, інфляційних втрат і трьох відсотків річних, пені, компенсації за несвоєчасний розрахунок зводяться до переоцінки доказів, що в силу частини першої статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
Інші доводи скарги були предметом дослідження апеляційного суду, який виклав детальні мотиви їх відхилення, та на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, висновків судів не спростовують.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Висновок за наслідками розгляду касаційної скарги
 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій в оскарженій частині без змін. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 (в редакції станом на 07 лютого 2020 року) ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 06 грудня 2018 року та постанову апеляційного суду Вінницької області від 12 лютого 2019 року у частині вимог про відшкодування моральної шкоди, зобов`язання внести зміни до трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, стягнення коштів, невиплачених на виконання судових рішень, стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, пені залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

  Головуючий       Судді:	 	  В. І. Крат       Н. О. Антоненко       В. І. Журавель       Є. В. Краснощоков       М. М. Русинчук