ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/891/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Головань О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2020 року                                                                           м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого – судді            Ключковича В.Ю.,
суддів          Парінова А.Б.,                 
                                                                                                            Пилипенко О.Є.,          
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2020 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження, в порядку письмоого провадження, суддя Головань О.В.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - Київський міський військовий комісаріат про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просив:
- визнати дії Міністерства оборони України протиправними у відмові прийняття рішення щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при настанні інвалідності 2 групи внаслідок виконання обов`язків  військової служби;
- зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву і документи ОСОБА_1 та прийняти рішення щодо призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи, внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Закоку України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх родини" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 25.12.2013 № 975.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2020 року та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції не надав оцінки тому, що рішення щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи відповідачем не було надано, а комісія розглядала підстави щодо отримання одноразової грошової допомоги по ІІІ групі інвалідності, заміть ІІ групи.
Від інших учасників справи відзиви на апеляційну скаргу до суду не надходили.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 01.04.1982 року по 28.04.1984 року проходив  строкову військову службу в Збройних Силах, який приймав учать у бойових діях у Демократичній Республіці Афганістан з 25.10.1982 року по 28.04.1984 року у складі військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця Міністерства оборони України №190 від 01.02.2013 року поранення (контузія) та захворювання сержанта у відставці ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 799866 від 02.04.2013 позивачу під час первинного огляду встановлено ІІІ групу інвалідності з 26.03.2013, дата чергового огляду 26.03.2014 року; причина інвалідності: поранення (контузія), так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Відповідно до копії довідки до акту  огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0091018 від 12.03.2014 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності з 11.03.2014, причина інвалідності: поранення (контузія), так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Відповідно до копії довідки до акту  огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0447271 від 09.03.2016 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності з 09.03.2016, причина інвалідності: поранення (контузія), захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
25.06.2018 ІНФОРМАЦІЯ_3 було направлено  до Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок з усіма належними документами щодо можливості призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
03.08.2018 рішенням, оформленим Протоколом № 81, розглянувши подані документи комісія Міністерства оборони України з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оскільки інвалідність ІІІ групи йому встановлена понад 3-х місячний строк після звільнення зі служби.
01.10.2018 позивач звернувся до Міністерства оборони України з заявою, в якій просив переглянути документи щодо визначення права на отримання одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи.
19.10.2018 листом № 248 Міністерство оборони України повідомило позивача про те, що враховуючи відсутність права на допомогу у зв`язку з установленням ІІІ групи інвалідності, відсутні підстави для здійснення доплати у зв`язку з її зміною.
ОСОБА_1 вважаючи відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги протиправною, посилаючись на те, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги з моменту встановлення йому ІІ групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, тобто з 12.03.2014 року, звернувся з даним позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що у разі встановлення інвалідності після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає, а оскільки позивачу вперше встановлена інвалідність через 29 років після звільнення зі строкової військової служби, то право на отримання одноразової грошової допомоги за ст. 16 Закону № 2011-XII у позивача не виникло.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Частиною п`ятою  статті 17 Конституції України    передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Стаття 46 Конституції України     визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до  статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"  (в редакції чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності – 12.03.2014) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених     Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
За приписами пункту 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців» (в редакції чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності вперше – 12.03.2014), одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Підставою для отримання одноразової грошової допомоги є встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно пункту «б» частини 1 статті 16-2 цього Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.
Частиною 9 статті 16-3 цього Закону передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, урегульовано Порядком № 975.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією  постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Предметом спору у даній справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу позивачу як інваліду ІІ групи.
Другу групу інвалідності позивачу встановлено вперше з 11 березня 2014 року, внаслідок поранення (контузії), пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії.
На день встановленні ІІ групи інвалідності позивачу діяв Порядок № 975, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.
Згідно пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Частиною другою пункту 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права, та, відповідно, не призводить до ситуації, за якої особа, якій встановлена інвалідність, у подальшому внаслідок внесення змін до законодавства не втратить таке право взагалі або їй буде зменшено розмір відповідної допомоги.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26 жовтня 2018 року у справі № 820/2504/18, від 12 березня 2020 року у справі № 554/1664/17, від 16 березня 2020 року у справі №560/267/19.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що до моменту набрання чинності  Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII від 06.12.2016 право на одноразову грошову допомогу мали всі військовослужбовці, незалежно від виду проходження військової служби.
Проте з 01.01.2017, після набрання чинності  Закону №1774-VIII  для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції  статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає (пункт 6 частини 2  статті 16 Закону №2011-ХІІ).
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 750/5074/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 816/1458/18, від 20 лютого 2020 року у справі №818/85/18, від 27 березня 2020 року у справі № 274/165/17 та від 08 квітня 2020 року у справі № 200/2750/19-а.
Отже, статтею 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка діяла на час розгляду відповідачем питання про призначення одноразової грошової допомоги позивачу, дійсно не передбачалось можливості отримання одноразової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби, однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що інвалідність ІІ групи позивачу встановлено вперше з 11.03.2014 та повторно з 09.03.2016, тобто до внесення відповідних змін до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" з 01.01.2017.
Таким чином, оскільки ІІ група інвалідності встановлена ОСОБА_1 в період, коли законодавством не передбачалось обмеження трьохмісячним строком настання інвалідності від дати звільнення зі служби для виплати одноразової грошової допомоги, відтак, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про пропуск позивачем тримісячного строку звернення за одноразовою грошовою допомогою, оскільки відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців» військовослужбовець має право на отримання одноразової грошової допомоги в тому числі й після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби.
Посилання відповідача в обґрунтування своїх доводів на положення Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 є безпідставними, оскільки на час встановлення позивачу інвалідності ІІ групи діяв Порядок №975, а тому відповідач зобов`язаний був вирішити питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.
Разом з тим, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з пунктом 12 Порядку № 975 (в редакції чинній на час звернення позивача за допомогою) призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Відповідно до пункту 13 Порядку № 975 призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або, у разі відмови, для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Виходячи з наведеного, Порядком № 975 встановлено вичерпний перелік рішень (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), що приймаються розпорядником бюджетних коштів за наслідками розгляду висновку керівника уповноваженого органу щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, зазначених в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 03 квітня 2018 року (справа №750/5581/17), 21 серпня 2018 року (справа № 678/372/17), 02 грудня 2019 року (справа №679/940/16-а).
Таким чином, розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при інвалідності, повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення, однак, у даному випадку таке відповідачем не приймалось, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, 25.06.2018 Київським міським військовим комісаріатом було направлено  до Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок з усіма належними документами щодо можливості призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, а 03.08.2018 рішенням, оформленим Протоколом № 81, розглянувши подані документи комісія Міністерства оборони України з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оскільки інвалідність ІІІ групи йому встановлена понад 3-х місячний строк після звільнення зі служби, 01.10.2018 позивач звернувся до Міністерства оборони України з заявою, в якій просив переглянути документи щодо визначення права на отримання одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи, однак 19.10.2018 листом № 248 Міністерство оборони України повідомило позивача про те, що враховуючи відсутність права на допомогу у зв`язку з установленням ІІІ групи інвалідності, відсутні підстави для здійснення доплати у зв`язку з її зміною, що свідчить про недотримання відповідачем встановленого законодавством порядку вирішення цього питання.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що предметом спору у цій справі є вимога розглянути заяву і документи позивача та прийняти рішення щодо призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності саме ІІ групи, яке відповідачем, в даному  випадку, не приймалося. Водночас, лист Міністерства оборони України від 19.10.2018 № 248 не може бути розцінений в якості рішення Міністерства оборони України по суті порушеного позивачем питання.
Разом з тим, визначення судом конкретного рішення, яке має бути прийняте суб`єктом владних повноважень за результатами розгляду заяви, за умови, що передбаченого законом рішення такий суб`єкт ще не приймав, є передчасним, та не буде відповідати засадам і завданню адміністративного судочинства, яке полягає у здійсненні судового контролю правомірності тих рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які ним ухвалені, вчинені чи допущені.
За таких обставин належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо відмови у прийнятті рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби та зобов`язання Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби з доданими до неї документами та прийняти відповідне рішення, відповідно до Закоку України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх родини" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 25.12.2013 № 975.
При цьому, щодо колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що між первинним та повторним оглядом позивача пройшло 3 роки, що перевищує строки визначені Законом № 2011-ХІІ (дворічний термін для виплати грошової допомоги у більшому розмірі у разі встановлення більшого відсотку працездатності або підвищення групи інвалідності застосовується з часу первинного встановлення інвалідності або втрати працездатності), а тому підстави для застосування норм Постанови № 975 до позивача – відсутні, з огляду на наступне.
Так, ключовим правовим питанням при вирішенні даної справи є правильність застосування до спірних правовідносин абзацу 2 частини 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Вперше порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги запроваджений з 01 січня 2014 року шляхом доповнення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» статтею 16-3 (в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" від 04 липня 2012 року №5040-VI).
З метою реалізації норм статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок №975.
Згідно з пунктом 8 Порядку №975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Отже, обмеження дворічним строком, протягом якого зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності вважається підставою для виплати особі одноразової грошової допомоги, введені лише починаючи з 01 січня 2014 року.
Згідно з частиною 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка набрала чинності з 01 січня 2014 року, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
За таких умов норми частини 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» застосовуються до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01 січня 2014 року.
Згодом, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII (який набрав чинності з 01 січня 2017 року) частину 4 статті 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".
Тому, в разі якщо інвалідність особі була вперше встановлена до 01 січня 2014 року, а зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності відбулись після січня 2014 року,  то обмеження строком до таких правовідносин не застосовується.
Аналогічна позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постановах від 20 березня 2018 року у справі №295/3091/17, від 22 серпня 2019 у справі №806/2180/18, від 30 жовтня 2019 у справі №806/815/16, від 24 грудня 2019 року у справі № 826/11299/18, від 21 січня 2020 року у справі №280/405/19.
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що вперше ОСОБА_1 ІІІ групу інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії), пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії з 26.03.2013, а з 11.03.2014 встановлено ІІ групу інвалідності без зміни її причин.
Тобто, інвалідність позивачу вперше встановлена до 01.01.2014, а її зміна мала місце після січня 2014 року, а тому висновки суду першої інстанції щодо порушення строків, встановлених частиною четвертою статті 16-3 Закону № 2011-XII та пунктом 8 Порядку № 975, є необґрунтованими.
Отже, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, та є підставою для його скасування.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
У відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, призвели до помилкового вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2020 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у прийнятті рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби з доданими до неї документами та прийняти відповідне рішення, відповідно до Закоку України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх родини" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 25.12.2013 № 975.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                              В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                         А.Б. Парінов

                                                                                                          О.Є. Пилипенко