ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року
м. Харків

справа № 617/118/19 
провадження № 22-ц/818/1508/20
категорія: договірні 

Харківський апеляційний суд у складі: 

судді-доповідача: Кіся П.В.,
суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:
позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»
відповідач:  ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2019 року у складі судді Зуб Г.А. 

у цивільній справі № 617/118/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

встановив:

29 січня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося з позовом до ОСОБА_1 в якому, просило стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 17.03.2011 у розмірі 14953,38 грн. 

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник Банку – Савіхіна А.М. вказувала, що відповідно до укладеного договору №б/н від 17.03.2011 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжку картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов кредитного договору. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. 
Посилаючись на те, що спадкоємці ОСОБА_2 мали право подати заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини у строк до 13.01.2015 року по 13.07.2015 року, та не те, що ОСОБА_1 постійно мешкав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважає, що ОСОБА_1 має відповідати за зобов`язання ОСОБА_2 

АТ КБ «ПриватБанк» на виконання умов ст. 1281 ЦК України, 23.01.2016 була направлена претензія кредитора до Вовчанської державної нотаріальної контори, відповідь на яку надана нотаріусом 04.02.2016.
09.11.2018 АК КБ «ПриватБанк» було направлено спадкоємцю ОСОБА_1 лист –претензію, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги, та яка залишена без задоволення.
Станом на день смерті позичальника ОСОБА_2 заборгованість перед Банком складала суму 14953,38 грн., яка складається з з наступного:   14651,77 грн . - заборгованість за кредитом, 301,61 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2019 року в задоволенні позову акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця – відмовлено. Судові витрати компенсовано за рахунок позивача.

В апеляційній скарзі представник АК КБ «ПриватБанк» Крилова О.Л. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права, неповним та не всебічним дослідженням всіх обставин справи та висновки суду не відповідають обставинам справи. 
Зазначає, що матеріалам справи доведено, що позичальник ОСОБА_2 та ідповідач ОСОБА_1 були зареєстровані за однією адресою, яка зазначена в копіях паспортів, доказів того, що на день смерті ОСОБА_2 , відповідач не мешкав з померлим за однією адресою, матеріали справи не містять.

Зважуючи на положення ч. 13 ст. 7, ч.ч. 4-6 ст.19, ст.ст.274, 353, 368, ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 17.03.2011 року ОСОБА_2 була підписана анкета-заява, в якій зазначено, що ОСОБА_2 бажає оримати кредитну карту « Універсальна» з бажаним кредитним лімітом 15000,00 грн та, що ін згоден з им, що ця анкета-заява разом з Умовами та правил надання банківських послуг у Приватбанку , а також Тарифами Банку складають договір між ним та Банком.. (а.с. 14).
В наданому позивачем розрахунку зазначено, що заборгованість за Договором б/н від 17.03.2011 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 станом на 06.04.2018 року становить 14953 грн 38 коп, яка складається з: 14651,77 грн. заборгованість за наданим кредитом, 301,61 грн. заборгованість за відсотками ( а.с. 5-13). 
Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 42).
Претензія кредитора до спадкоємців після смерті ОСОБА_2 направлена до Вовчанської державної нотаріальної контори 23.01.2016, що підтверджується реєстром згрупованих відправлень рекомендованих листів ( а.с. 43-43а). 
Згідно листа Вовчанської міської ради від 19.02.2019, Вовчанський районний суд Харківської області повідомлено про те, що за базою даних Вовчанської територіальної громади громадянин ОСОБА_1 за адресо. АДРЕСА_1 , зареєстрованим не значиться ( а.с. 70).
Згідно анкети-заяви, місце проживання ОСОБА_2 зазначено, АДРЕСА_1 ( а.с. 14).
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 , квартира за адресою, АДРЕСА_1 на праві приватної спільної сумісної власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та померлому ОСОБА_2 ( а.с. 82-84).
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову , суд першої інстанції прийшов до висновку, щодійсне коло спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , які прийняли спадщину після нього, позивачем не встановлено. Матеріали справи будь-яких обставин, пов`язаних із з`ясуванням кола спадкоємців та прийняття ними спадщини не містять, реєстрація боржника та відповідача за однією адресою відповідно до наданих копій паспортів станом на 10.03.2010 року та те, що померлий та відповідач є співвласниками квартири, не є безумовними підставами для висновку про обов`язок відповідача задовольнити вимоги кредитора, доказів щодо наявності майна, яке є спадковою масою, та в межах якого має відповідати спадкоємець та за рахунок якого можливо задовольнити вимоги Банку не надано.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Досліджуючи обставини справи та законність заявлених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з таких положень закону.
Відповідно до ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Згідно з ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця.
Оскільки боржник помер, то відповідати перед АТ КБ "Приватбанк" на підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Аналогічні роз`яснення надані в абз.2 пункту 32 Постанови Пленуму "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Коло спадкоємців за законом, черговість спадкування ними визначена ст. ст. 1258, 1261-1255 ЦК України.
Згідно ч.1 , ч.2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
За ст. ст. 1261, 1263, 1264, 1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом .
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України ).
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Тож суд першої інстанції зробив правильних висновок про те, що позивач, АТ КБ "Приватбанк", зобов`язаний довести, що саме відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого ОСОБА_2 , прийняв після нього спадщину, а вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину, є такою що відповідає сумі боргу або перевищує її.
Як при розгляді справи у суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі, позивач зазначає, що спадкоємцем ОСОБА_2 у порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідач ОСОБА_1 .. 
На підтвердження даної обставини позивач посилається лише на копію паспорта позичальника та відповідача, де зазначено одну й ту саму адресу зареєстрованого місця проживання.
При цьому позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо обставин появи у нього такого доказу, як паспорт відповідача ОСОБА_1 , який не був стороною при укладені кредитного договору. 
Суд першої інстанції зазначив, що сам по собі факт реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_1 за однією адресою із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме він є спадкоємцем та прийняв після померлого спадщину.
Колегія суддів вважає, що позивачем належним чином не обґрунтовано та не надано відповідних доказів того, що відповідач по справі взагалі є спадкоємцем в розумінні приписів ст. 1222 ЦК України, тобто є спадкоємцями за законом, або визначений таким на підставі заповіту. Доказів на підтвердження того, що відповідач по справі належить до кола спадкоємців, визначених ст.ст. 1261-1265 ЦК України, тобто входять до однієї з п`яти черг спадкування, позивачем суду не надано. Також не надано відповідного заповіту, яким би відповідач були визначений як спадкоємець. 
Сам по собі той факт, що відповідач був зареєстрований за однією адресою із спадкодавцем не є безумовною підставою вважати, що ця особа є спадкоємцем померлого.
Обґрунтовуючи позовні вимоги обов`язком спадкоємця сплатити заборгованість в межах вартості спадкового майна, АТ КБ «ПриватБанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та щодо його вартості.
Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 13 лютого 2019 року у цивільній справі № 336/5443/16 та від 13 березня 2019 року у цивільній справі № 360/1568/16-ц, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами нижчих інстанцій.
За наведених підстав у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.
Погоджуючись з висновками суду першої інстанції судова колегія також враховує, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження ані того, що відповідач є спадкоємцем, ані того, що спадкодавець залишив після своєї смерті взагалі будь-яке майно у спадщину.
Не надано позивачем і відомостей про існування перешкод для отримання Банком доказів про коло спадкоємців та обсягу отриманого ними у спадщину майна.
Ані при розгляді справи у суді першої інстанції ані в апеляційній скарзі позивачем не зазначено яке майно перейшло до спадкоємців, не надано доказів спорідненості відповідача зі спадкодавцем, хоча для покладення на будь-яку особу обов`язків спадкодавця необхідно встановити юридичний склад, до якого входить не лише факт спільного проживання зі спадкодавцем, а й підстави для визнання особи спадкоємцем, факт отримання буд-якої спадщини, її вартість тощо.
Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.
Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .
Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.
Судом першої інстанції у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.
Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 374 ЦПК України правових підстав для скасування або зміни рішення не має, а тому, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Так як апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. 
Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 16 березня 2020 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді: О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина