ПОСТАНОВА
Іменем України

26 березня 2020 року 
Київ
справа №804/2853/15
адміністративне провадження №К/9901/28893/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду у складі судді Турлакової Н.В. від 29 квітня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Юхименка О.В., суддів Кругового О.О., Нагорної Л.М. від 02 грудня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ібоя Преміум» до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ібоя Преміум» (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (правонаступник - Державна податкова інспекція в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області; далі - відповідач, Інспекція), в якому просило: 1) визнати протиправними дії Інспекції щодо проведення перевірки, складання акту №3330/04-61-15-01/37731786 від 28 листопада 2014 року за її наслідками та винесення податкового повідомлення-рішення №0000471501 від 17 січня 2015 року, які вчинені не в порядку і не у спосіб, передбачених законодавством України; 2) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0000471501 від 17 січня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на проведення контролюючим органом перевірки з порушенням норм податкового законодавства, оскільки до її початку не отримувало від відповідача відповідного наказу та повідомлення, як і власне примірнику акту, складеного за результатами перевірки, на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Також вважає, що Інспекція дійшла помилкового висновку щодо безпідставного включення платником податків до складу податкового кредиту за серпень 2014 року суми податку на додану вартість (далі - ПДВ) по виписаним ТОВ «Логан Груп» податковим накладним, які не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, адже такі не підлягали реєстрації в силу вимог пункту 11 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2015 року, позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №0000471501 від 17 січня 2015 року; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивачем сформовано податковий кредит у серпні 2014 року на підставі виписаних ТОВ «Логан Груп» податкових накладних, а невиконання контрагентом свого обов`язку із декларування ПДВ у відповідному періоді не є підставою для позбавлення платника податку (покупця) права на формування податкового кредиту у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови і має документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту; до того ж сума податку у кожній із складених податкових накладних менше ніж 10 тисяч гривень., тобто такі не підлягали реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно приписів пункту 11 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України. Окрім того суд зазначив, що отримане позивачем оскаржуване податкове повідомлення-рішення не містить підпису уповноваженої особи та печатки податкового органу, що суперечить вимогам законодавства.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що дії по складанню акта перевірки, у тому числі щодо викладених у ньому висновків, є способом реалізації повноважень контролюючого органу, а сам акт перевірки лише носієм доказової інформації, який не віднесений до рішення (акту індивідуальної дії) в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та не породжує для суб`єкта господарювання юридичних наслідків.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувані рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В касаційній скарзі по суті зазначає про помилковість висновків судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог та прийняття ним рішення у цій частині за неправильного застосування норм матеріального права, посилаючись на обставини, викладені у акті перевірки Товариства. Вважає, що суди не в повному обсязі дослідили та встановили обставини по справі, які свідчать про те, що податковий кредит позивачем сформовано на підставі податкових накладних, виписаних при здійсненні операцій з постачання товарів, ввезених на митну територію України, а тому у відповідності до пункту 11 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України такі податкові накладні підлягали включенню до Єдиного реєстру податкових накладних незалежно від розміру ПДВ в одній податковій накладній, однак не були зареєстровані контрагентом. Також стверджує про залишення судами поза увагою обставин недекларування ТОВ «Логан Груп» своїх зобов`язань по виписаних на адресу позивача податковим накладним у серпні 2014 року й відображення відповідних сум ПДВ лише у звітності за вересень 2014 року; платником податку не підтверджено товарності господарських операцій належними і допустимими доказами, у тому числі щодо здійснення сплати податку у зв`язку з придбання товарів (послуг) та фактичне отримання останніх.

Письмових заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України.

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд вказує на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Інспекцією проведено камеральну перевірку декларації з ПДВ за серпень 2014 року, з урахуванням уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за серпень 2014 року, поданого в жовтні 2014 року, та декларації за вересень 2014 року Товариства, за результатами якої складено акт №3330 від 28 листопада 2014 року, копія якого направлена на адресу позивача, проте рекомендоване поштове відправлення вручено не було і повернулося із відміткою пошти «за закінченням строку».

В акті перевірки зафіксовано порушення позивачем пункту 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 ПК України, що призвело до заниження суми ПДВ, яка за результатами звітного періоду підлягала сплаті до бюджету у розмірі 54578,00 грн. Підставою для такого висновку слугували наступні обставини: згідно до Додатку 5 уточнюючого розрахунку до декларації за серпень 2014 року Товариством до складу податкового кредиту включено суму ПДВ у розмірі 63320,92 грн. на підставі податкових накладних, отриманих від ТОВ «Логан Груп», однак податкові зобов`язання останнім відображені в декларації за вересень 2014 року; Товариством заяву про відмову постачальника надати податкову накладну або порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі подано у вересні 2014 року, в той час як податковий кредит по взаємовідносинах з ТОВ «Логан Груп» сформовано в серпні 2014 року; перевіркою встановлено, що зазначений позивачем в податкових накладних товар має імпортне походження та податкові накладні, відповідно, підлягали реєстрації в Єдиному реєстрі.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №0000471501 від 17 січня 2015 року, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з ПДВ на суму 68222,50 грн., з яких 54578,00 грн. за основним платежем та 13644,50 грн. штрафні (фінансові) санкції.

В аспекті заявлених вимог, з огляду на фактичні обставини, установлені судами, Верховний Суд виходить з наступного.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (підпункт а).

У відповідності до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Норми статті 201 ПК України, до яких відсилають правила пункту 198.6 статті 198 цього Кодексу, регулюють відносини, пов`язані з оформленням і легітимацією податкової накладної. У цій нормі містяться обов`язкові правила щодо форми та порядку заповнення податкових накладних, недотримання яких тягне визнання податкової накладної недійсною; визначено правову природу цього документа, підстави, порядок, умови його складання і надання; встановлено права й обов`язки учасників податкових відносини, пов`язані із складанням, наданням та реєстрацією податкової накладної; передбачено наслідки недотримання обов`язкових вимог щодо форми, змісту та інших дій зі складання, надання та реєстрації податкових накладних.

Так, у пункті 201.1 статті 201 ПК України зазначено, що платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Згідно з пунктом 201.6 цієї статті податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

За пунктом 201.10 зазначеної статті податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Абзацом дев`ятим пункту 201.10 статті 201 ПК України покупцю товарів/послуг заборонено відносити суми ПДВ до податкового кредиту в разі відсутності факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг, податкових накладних у Реєстрі і зобов`язано покупця включити суму податку, вказану в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Як встановлено у одинадцятому абзаці пункту 201.10 статті 201 ПК України, у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. Таке право зберігається за ним протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку за такою операцією.

Зміст наведених податкових норм, які діяли на час виникнення спірних відносин, дає підстави для висновку, що платник податку має право на включення до податкового кредиту сум податку, сплачених ним за наслідками господарських операцій, дійсність та достовірність яких підтверджується внесеними до Реєстру податковими накладними, іншими документами, що посвідчують таке право. В іншому випадку, без подання заяви на постачальника, який своєчасно не зареєстрував податкові накладні, платник податку - покупець товарів/послуг зобов`язаний включити суму податку, вказану в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за певний звітний період.

Водночас відповідно до пункту 11 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України з 1 січня 2012 року реєстрація податкових накладних платниками ПДВ - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума ПДВ в одній податковій накладній становить понад 10 тисяч гривень. Податкова накладна, в якій сума ПДВ не перевищує 10 тисяч гривень, не підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних. Податкова накладна, виписана при здійсненні операцій з постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, з 1 січня 2012 року підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних не залежно від розміру ПДВ в одній податковій накладній.

У справі, яка розглядається, судами встановлено, що Товариство мало договірні відносини із ТОВ «Логан Груп» на підставі договорів підряду від 01 та 04 серпня 2014 року №010814 та №040814 відповідно, за умовами яких контрагент зобов`язувався виконати на користь позивача комплекс робіт з влаштування бетонної підлоги та монтажу плінтуса за адресою: м. Дніпропетровськ, смт Ювілейне, вул. Совхозна, 76. Внаслідок цього постачальником (виконавцем) виписані податкові накладні, згідно яких суми ПДВ, які у кожній із податкових накладних не перевищували 10 тисяч гривень, включені Товариством до складу податкового кредиту у декларації за серпень 2014 року.

Також судами підтверджено наявність у Товариства всіх необхідних та належним чином оформлених первинних документів за здійсненими господарськими операціями із ТОВ «Логан Груп», а саме: актів здачі-прийняття робіт №№ РН-0807/01, РН-0812/03; рахунків-фактур №№ 883, 887; видаткової накладної №ОФ-0807/02; податкових накладних.

Слід зазначити, що жодних дефектів у правовому статусі ТОВ «Логан Груп», яке виписало податкові накладні, на підставі яких Товариством сформовано спірну суму податкового кредиту, або ж недоліків у оформленні первинних документів, складених за результатами господарських операцій, суди не встановили під час розгляду справи й Інспекція на такі обставини не посилалась у акті перевірки.

Судами правильно зауважено, що відображення контрагентом податкових зобов`язань з ПДВ в декларації за наступний податковий період, тобто за вересень 2014 року, на обставини чого посилається відповідач, не є підставою для позбавлення платника податку (покупця) права на формування податкового кредиту, оскільки останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого права і має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Оскільки суми ПДВ у виписаних ТОВ «Логан Груп» податкових накладних не перевищували 10 тисяч гривень, то суди дійшли обґрунтованого висновку, що останні не підлягали реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних у силу вимог пункту 11 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України. Обставини ж складення податкових накладних при здійсненні операцій з постачання товарів, ввезених на митну територію України, як зазначено судами, у ході розгляду справи не підтвердилися.

За наведеного, оцінивши повноту, характер, об`єктивність та юридичне значення установлених конкретних фактичних обставин справи, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність порушень при формуванні позивачем у відповідному періоді податкового кредиту за наслідками операцій із ТОВ «Логан Груп».

Таким чином Верховний Суд вважає, що висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення ґрунтується на правильному застосуванні вказаних норм матеріального права.

Доводи ж касаційної скарги не спростовують мотивів, покладених судами в основу оскаржуваних рішень, дублюють аргументи акту перевірки та апеляційної скарги, належна правова оцінка яким була надана судами першої та апеляційної інстанцій. Відповідач на обґрунтування своїх вимог не зазначив, у чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права (неправильно розтлумачено закон або застосовано закон, який не підлягав застосуванню, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню) чи порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій, що призвело до постановлення незаконних судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи те, що обставини неправильного застосування судами норм матеріального права або ж порушення процесуальних норм, про які вказується у касаційній скарзі, не підтвердилися, тому підстави для задоволення касаційної скарги відповідача відсутні.

Щодо позовних вимог, рішення про відмову у задоволенні яких прийнято судом першої інстанції, яке підтримано апеляційним судом, то в цій частині, враховуючи положення частини першої статті 341 КАС України, судові рішення касаційним судом не переглядаються.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 360 КАС України, Суд 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2015 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник
І.А. Васильєва 
 В.П. Юрченко ,
Судді Верховного Суду