Постанова
Іменем  України
 
11 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-о-192/2008
провадження № 61-40761св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І., 
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,
 
учасники справи:
заявник -  ОСОБА_1 ,
заінтересована особа -  обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки»,
особа, яка подала апеляційну скаргу - Львівська міська рада,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Львівської області від 04 червня 2018 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О., 
ВСТАНОВИВ:
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2008 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про встановлення факту володіння та визнання права власності на нежитлове приміщення.
Заява мотивована тим, що на АДРЕСА_1 знаходиться прибудова до будинку. Територія, де знаходиться приміщення, відноситься до Львівського комунального підприємства «Рясне-402» Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради (далі - ЛКП «Рясне-402»). Це приміщення не перебувало та не перебуває на балансі ЛКП «Рясне-402». Дана прибудова знаходилась в занедбаному стані. З 1997 року заявник постійно користується цим приміщенням та прилеглою до нього територією. 21 жовтня 2008 року обласним комунальним підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (далі - ОКП Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки») складено технічний паспорт, відповідно до якого загальна площа будівлі становить 368, 9 кв.м. 
Просив:    
встановити факт володіння, користування ОСОБА_1 нежитловим приміщенням загальною площею 369, 9 кв.м., розташованим за адресою:                   АДРЕСА_2 , 
визнати право власності за набувальною давінстю за ОСОБА_1 на нежитлове приміщення загальною площею 369, 9 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , 
зобов`язати ОКП Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» здійснити державну реєстрацію права власності             ОСОБА_1 на нежитлове приміщення загальною площею 368,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18 грудня 2008 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт володіння та визнано право приватної власності за ОСОБА_1 на нежитлове приміщення загальною площею 368,0 кв.м на         АДРЕСА_2 .
Зобов`язано ОКП Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» здійснити державну реєстрацію права власності нежитлового приміщення загальною площею 368,0 кв.м на                                        АДРЕСА_2 та видати витяг про реєстрацію прав власності нерухомого майна.
Задовольняючи заявлені вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заявник з 1997 року постійно користується нежитловим приміщенням, інші особи не претендують на зазначене приміщення тривалий час.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою апеляційного суду Львівської області від 04 червня 2018 року апеляційну скаргу Львівської міської ради задоволено частково.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 грудня 2008 року  скасовано, заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОКП Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про встановлення факту володіння та визнання права власності на нежитлове приміщення,  залишено без розгляду.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що при розгляді справи в порядку окремого провадження встановлено наявність спору про право.
Короткий зміст вимог наведених у касаційних скаргах
У липні 2018 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду Львівської області від 04 червня 2018 року та залишити в силі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 грудня 2008 року.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтована тим, що при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження апеляційний суд мав керуватися статтями 292, 294 ЦПК України 2004 року в редакції, що була чинною станом на момент ухвалення  рішення суду першої інстанції. Клопотання Львівської міської ради від 21 грудня 2017 року про поновлення строку на апеляційне оскарження не було розглянуто апеляційним судом, не з`ясовано наявність поважних причин оскарження судового рішення, ухваленого понад дев`ять років тому. 
Позиція інших учасників справ.
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надано. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2018 року  поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі           № 2-о-192/2008, витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції.
У січні 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду. 
16 квітня 2010 року справа передана судді-доповідачу Дундар І. О.
Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Позиція Верховного Суду
Колегія суддів частково приймає аргументи касаційної скарги з таких мотивів.
Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що: «вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року)»;
«одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, § 46, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року)».
Рішення суду першої інстанції ухвалено Залізничним районним судом м. Львова 18 грудня 2008 року.
Львівська міська рада не була залучена до участі у розгляді цієї справи. 
Апеляційна скарга на дане рішення подана Львівською міською радою 21 грудня 2017 року (арк. спр. 50-65).
На момент ухвалення рішення Залізничного районного суду м. Львова був чинним ЦПК України в редакції до 15 грудня 2017 року.
Відповідно до абзацу третього статті 297 ЦПК України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 2-1678/05 (провадження № 14-262цс19) зазначено, що: «враховуючи імперативний характер положень абзацу третього частини третьої статті 297 ЦПК України та те, що річний строк, визначений для органу місцевого самоврядування, є присічним і поновленню не підлягає, то суд позбавлений у цьому випадку можливості оцінювати поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження. Одеська міська рада у липні 2016 року звернулася з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, ухвалене 21 березня 2005 року, тобто більше ніж через 11 років».
У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21 лютого 2019 року у справі № 908/1141/15-г вказано, що: «згідно із статтею 93 ГПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) норми щодо річного присічного строку для поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції розповсюджувались на апеляційні скарги, подані прокурором або органом державної влади, або органом місцевого самоврядування. За результатами системного аналізу вказаних норм процесуального права Касаційний господарський суд у складі об`єднаної палати дійшов висновку, що у даному випадку передумовою вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи (яка є органом державної влади), поданою після 15 грудня 2017 року, на рішення, ухвалене судом до набрання чинності редакцією ГПК України з 15 грудня 2017 року, є розгляд та вирішення питання розповсюдження присічного річного строку для поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, визначеного статтею 93 ГПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року). Тобто у даному випадку на Комітет як орган державної влади поширюється присічний річний строк для поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, визначеного статтею 93 ГПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), що, у свою чергу, передбачає відмову у відкритті апеляційного провадження».
На Львівську міську раду як на орган місцевого самоврядування поширюється присічний річний строк для поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, визначений абзацом третім статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), що, у свою чергу, передбачає відмову у відкритті апеляційного провадження. Проте зазначеного апеляційний суд не врахував при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження у справі.
Колегія суддів враховує, що ЦПК України у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги не передбачає такої підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження, яка була передбачена абзацом третім статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року). Проте, оскільки право Львівської міської ради на апеляційне оскарження припинилося після спливу одного року з моменту оголошення оскарженого судового рішення суду першої інстанції (18 грудня 2008 року), то подальша зміна процесуального законодавства не свідчить про відновлення права Львівської міської ради на апеляційне оскарження.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За таких обставин, ухвалаапеляційного суду Львівської області від 29 грудня 2017 року та постанова апеляційного суду Львівської області від 04 червня 2018 року ухвалені без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Керуючись статтями 400, 411 (в редакції, чинній станом на 07  лютого 2020 року), 409, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 04 червня 2018 року скасувати.
Передати справу № 2-о-192/2008 до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала апеляційного суду Львівської області від 29 грудня 2017 року та постанова апеляційного суду Львівської області від 04 червня 2018 року втрачають законну силу. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                    В. І. Крат 
Судді:                                                                             Н. О. Антоненко 
І. О. Дундар 
В. І. Журавель
                                                                                      Є. В. Краснощоков