РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2020 року
м. Рівне

Справа № 555/30/20
Провадження № 22-ц/4815/556/20
Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Собчук А.Ю.
Рішення ухвалене в м. Березне Рівненської області 
Дата ухвалення повного тексту рішення не зазначено

Рівненський апеляційний суд:
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий : Боймиструк С.В., 
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 30 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, 

В С Т А Н О В И В :
У січня 2020 року, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Позов мотивує тим, що з відповідачем по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 травня 1999 року, який зареєстрований Соснівською селищною радою Березнівського району Рівненської області,  актовий запис №8, свідоцтво серія НОМЕР_1 . 
Від спільного  подружнього життя у сторін по справі є дитина : дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач просить суд, стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000,00 грн. (згідно уточнень - в сумі 2000,00 грн). щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 30 січня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини : дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
У апеляційній скарзі поданій на вказане рішення, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів та ухвалити нове яким стягнути з відповідача аліменти у розмірі, що дорівнює 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 січня 2020 року і до повноліття дитини, оскільки неповно відбулося з`ясування обставин, що мають значення для справи і є порушення судом норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Зазначає, що не був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.
Вказує, що згідно довідки з Пенсійного Фонду він ніде не працює та не має доходу, тому не має змоги виплачувати аліменти в розмірі визначеному рішенням суду. Не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1000,00 грн. 
Щодо автомобіля, який вказує позивач, то він ним не користується незважаючи на право власності, оскільки ключі від автомобіля знаходяться у позивача.
Покликаючись на викладені обставини, просить суд встановити утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1000,00 грн.
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.
Згідно з ч.13 ст.7, ч.1ст.274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.
За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення таких підстав.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач працездатний, інших утриманців немає, не є особою похилого віку, здатний своєю працею заробляти на життя, згоден сплачувати аліменти, в розмірі визначеному позивачем.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України з 27.09.1991 року, «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансові можливостей».
Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі з  01 травня 1999 року, який зареєстрований Соснівською селищною радою Березнівського району Рівненської області,  актовий запис №8, свідоцтво серія НОМЕР_1 , від якого мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 25 жовтня 2005 року.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 подав до суду письмову заяву, в якій просив суд справу розглядати без його участі. Позовні вимоги визнав частково, згідний сплачувати аліменти в розмірі 2000,00 грн щомісячно (а.с.15).
Враховуючи зазначене, не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 , що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Доказів та спростувань щодо відсутності волевиявлення на подання вказаної заяви в доводах апеляційної скарги не наведено.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов`язковою для застосування національними судами, рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим.
Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
За змістом положень ст.ст. 1, 2 Закону України "Про прожитковий мінімум", ст.ст. 1, 6 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" (норми матеріального права в редакції, чинній на час пред`явлення позову), прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення.
При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я дитини який є задовільним, перебування дитини на утриманні матері, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним.
Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, правильно встановив взаємовідносини сторін, врахував рівність прав та обов`язків батьків, щодо утримання дитини, характер та розмір витрат на її виховання та гармонійний розвиток, взявши до уваги, що обов`язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків, матеріальне становище відповідача, який є працездатним, інших утриманців немає, не є особою похилого віку, здатний своєю працею заробляти на життя, а також визнання ним позову в сумі стягнення з нього аліментів в розмірі 2000 грн. та обгрунтовано стягнув з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
Покликання апелянта, що суд першої інстанції не взяв до уваги довідку з Пенсійного Фонду, згідно якої він ніде не працює та не має доходу, не заслуговують на увагу, оскільки дана довідка не була предметом дослідження в суді першої інстанції та подана лише до суду апеляційної інстанції і не є належним та допустимим доказом майнового стану відповідача. 
              Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.5 ст. 263 ЦПК України).
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.
Відповідно до ч.1 та ч.13 ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести за рахунок ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 30 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

       Повний текст постанови складений 30 квітня 2020 року.

Головуючий:                                           С.В. Боймиструк
Судді:                                                               Н.М.Ковальчук
                   С.С. Шимків