ПОСТАНОВА
Іменем України

31 березня 2020 року 
Київ

справа №819/991/18
адміністративне провадження №К/9901/6519/19
                                                          №К/9901/6513/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Калашнікової О.В.,
суддів: Білак М.В., Губська О.А.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №819/991/18
за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Пенсійний фонд України, про визнання дій неправомірними та зобов`язання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу,
за касаційними скаргами Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року (прийняте суддею Баранюком А.З.), на додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року (прийняте суддею Баранюком А.З.), постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2019 року (прийняті судом у складі: головуючого судді - Коваля Р.Й., суддів: Гуляка В.В., Ільчишина Н.В.) 

УСТАНОВИВ:
І. Рух справи 
1.          У червні 2018 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду із позовом до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (надалі - відповідач, Управління), в якому просив:
- визнати протиправними дії Управління щодо невиплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 12 грудня 2017 року по 07 лютого 2018 року;
- зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 грудня 2017 року по 07 лютого 2018 року.
1.1          Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року у справі №819/1121/17 ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області з 07 червня 2017 року та стягнено 48001 грн.02 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням всіх обов`язкових платежів та зборів, що підлягають відшкодуванню із заробітної плати за період з 07 червня 2017 року по 11 грудня 2018 року. Рішення суду відповідачем не виконувалось. Фактично ОСОБА_1 поновлено на роботі 08 лютого 2018 року, 03 травня 2018 року позивач звернувся до відповідача з клопотанням про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12 грудня 2017 року по 07 лютого 2018 року включно. У задоволенні клопотання позивачу відмовлено, що і стало підставою його звернення до суду з даним позовом.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
2.          Наказом №97-ос від 06 червня 2017 року «Про оголошення наказу Пенсійного фонду України від 06 червня 2017 року «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади заступника начальника Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області у зв`язку з реорганізацією на підставі пункту 4 частини першої статті 83 та пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».
3.          Позивач оскаржив своє звільнення до суду. Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2017 року у справі №819/1121/17 у задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено. 
4.          Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року скасовано постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2017 року у справі № 819/1121/17 та прийнято нову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема, ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області з 07 червня 2017 року та стягнено з Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на користь ОСОБА_1 48001 грн. 02 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням всіх обов`язкових платежів та зборів, що підлягають відшкодуванню із заробітної плати за період з 07 червня 2017 року по 11 грудня 2018 року.
5.          В подальшому, на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року, 24 січня 2018 року Пенсійним фондом України винесено наказ №44-о «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 .
6.          25 січня 2018 року Тернопільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області винесено наказ №20-ос «Про оголошення наказу Пенсійного фонду України від 24 січня 2018 року №44-о «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 ».
7.          Листом відповідача від 25 січня 2018 року №1324/12 позивача повідомлено про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника начальника Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області та запрошено у Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області для ознайомлення з наказом від 25 січня 2018 року №20-ос «Про оголошення наказу Пенсійного фонду України від 24 січня 2018 року №44-о «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 », внесення змін у трудову книжку та для виконання трудових обов`язків. Даний лист позивач отримав 08 лютого 2018 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення.
8.          08 лютого 2018 року ОСОБА_1 поновлений на посаді, про що внесено відповідний запис № 34 у трудову книжку позивача.
9.          31 січня 2018 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Гулькою В.І., розглянуто заяву позивача про примусове виконання виконавчого листа у справі № 819/1121/17, виданого 11 січня 2018 року Тернопільським окружним адміністративним судом про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області з 07 червня 2017 року та відкрито виконавче провадження ВП № 55672856, про що винесено відповідну постанову.
10.          06 лютого 2018 року відповідач надіслав у відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області повідомлення про належне виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області.
11.          20 лютого 2018 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Гулькою В.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 55672856 у зв`язку із виконанням рішення суду.
12.          03 травня 2018 року позивач звернувся через портал електронних послуг Пенсійного фонду України до відповідача із клопотанням про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12 грудня 2017 року по 07 лютого 2018 року включно.
13.          10 травня 2018 року відповідач листом № ВЕБ -19195-ФС-18-010106 відмовив позивачу у задоволенні його клопотання, посилаючись на те, що ОСОБА_1 був присутній у судовому засіданні під час проголошення постанови Львівського апеляційного адміністративного суду 11 грудня 2017 року, проте, на роботу позивач не вийшов, на телефонні дзвінки не відповідав, чим сам перешкоджав виконанню постанови Львівського апеляційного адміністративного суду 11 грудня 2017 року про поновлення його на посаді, а тому підстави для виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12 грудня 2017 року по 07 лютого 2018 року відсутні.
14.          Не погодившись із даною відмовою позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
15.          Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року визнано протиправною бездіяльність Управління щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 12 грудня 2017 року по 07 лютого 2018 року. Зобов`язано відповідача виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 грудня 2017 року по 07 лютого 2018 року.
14.1 Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, при цьому законодавством не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин. 
16.          Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2019 року рішення суду першої інстанції змінено - доповнено абзац другий резолютивної частини рішення словами «у сумі 18837 (вісімнадцять тисяч вісімсот тридцять сім грн. 39 коп.) без утримання податків та інших обов`язкових платежі». У решті рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року залишено без змін.
16.1.          Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції, вказав, що законодавством не непередбачено будь-яких підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу за певних обставин, враховуючи перебування на обліку в центрі зайнятості в статусі безробітного та отримання допомоги по безробіттю, отримання заробітної плати за новим місцем роботи.
17.          Додатковим рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2019 року, задоволено частково заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №819/991/18. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку на час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 10640 (десять тисяч шістсот сорок) грн. 74 коп. В задоволенні заяви в іншій частині - відмовлено. Суд першої інстанції вказав, що приймаючи рішення у справі №819/991/18 про зобов`язання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, не зазначив про допуск до негайного виконання рішення суду в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ (ЗАПЕРЕЧЕНЬ)
18.          Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся із касаційними скаргами до Верховного Суду.
17.1          В касаційній скарзі на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2019 року відповідач просив скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
17.2.          У вказаній скарзі Управління вказало, що причиною не видання наказу про поновлення позивача на роботі негайно після проголошення судового рішення була відсутність посади заступника начальника об`єднаного управління у структурі та штатному розписі Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на 2018 рік станом 11 грудня 2017 року.
17.3.          Відповідачем наголошено, що позивач знав про наказ від 25 січня 2018 року про його поновлення на роботі та свідомо не виходив на роботу з 25 січня 2018 року по 07 лютого 2018 року, тобто позивач не тільки не приймав всі необхідні заходи для поновлення порушеного його права на працю, а перешкоджав виконанню постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року про поновлення на посаді заступника начальника Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області з 07 червня 2017 року.
17.4.          Управління зазначило, що дану справу необхідно розглянути у касаційному порядку з метою формування єдиної правозастосовної практики відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 382 КАС України в частині застосування частини другої статті 235, статті 236 КЗпП України. На думку відповідача, у судовій практиці існує невизначеність щодо утримання податків та інших обов`язкових платежів із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу та немає рішення Верховного Суду у зразковій справі. Дану позицію Управління обґрунтовувало посиланням на постанови Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №824/222/17-а, від 20 червня 2018 року у справі №826/808/16. 
18.          Ухвалою Верховного Суду від 28 березня 2019 року відкрито провадження за вказаною касаційною скаргою Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (провадження №К/9901/6513/19).
19.          В касаційній скарзі на додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2019 року відповідач просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 .
20.          Вказав, що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є заробітною платою, а тому не підлягає до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць. 
21.          Окрім того, Управління наголосило на необхідності розгляду даної справи у касаційній інстанції з метою формування єдиної правозастосовної практики відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 382 КАС України щодо застосування частини другої статті 235, статті 236 КЗпП України. Підставою для такого розгляду є існування невизначеності щодо поширення на середній заробіток за час вимушеного прогулу пункту 2 частини першої статті 371 КАСУ України про негайне виконання у межах стягнення за один місяць.
22.          Ухвалою Верховного Суду від 28 березня 2019 року відкрито провадження за вказаною касаційною скаргою Управління (провадження №К/9901/6519/19).
23.          Ухвалами Верховного Суду від 24 червня 2019 року вказані касаційні скарги Управління прийнято до провадження.

V. ДЖЕРЕЛА ПРАВА 
24.          Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
25.          Статтею 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір..

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
26.          Статтею 236 КЗпП України визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
27.          Статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
28.          Відповідно до пунктів1, 2 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
29.          Згідно з частиною другою статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
30.          Статтею 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
31.          Обчислення середньої заробітної плати у випадку вимушеного прогулу здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок N 100). 
32.          Згідно з пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення  в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі  премії та  премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи  та вислугу років тощо.

VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
33.          08 лютого 2020 року набув чинності Закон України від 15 січня 2020 року N 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон N 460-IX).
34.          Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 460-IX, касаційний розгляд справи буде здійснюватися в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
35.          Частинами першою-третьою статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
36.          У цій справі спір виник у зв`язку із невиплатою позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 12 грудня 2017 року по 07 лютого 2018 року та у зв`язку із негайним виконанням рішення суду в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.
37.          Статтею 236 КЗпП України, яка регулює питання оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника, не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії. А тому є необґрунтованими доводи відповідача стосовно невчинення позивачем жодних дій для поновлення його порушеного права на працю. Окрім того, одразу після ухвалення судом рішення про поновлення позивача на посаді, він звернувся до виконавчої служби за для його вчасного виконання.
38.          Поновлюючи судовим рішенням особу на посаду, суд накладає обов`язок на роботодавця виконати таке рішення без жодних умов чи дій зі сторони працівника.
39.          Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 06 червня 2018 року у справі №813/1017/16.
40.          Верховний Суд звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява №  40450/04), де в пунктах 46, 48, 51, 53, 54 зазначено, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
41.          Отже, з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі у відповідача виник обов`язок щодо його виконання.
42.          Стосовно розміру середнього заробітку Верховний Суд зазначає наступне.
43.          Враховуючи положення статей 235 і 236 КЗпП України, можна зробити висновок, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, а чинним законодавством не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.
44.          Даний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2016 року у справі № 826/808/16.
45.          Є необґрунтованими доводи Управління про відсутність єдиної правової позиції щодо утримання податків та інших обов`язкових платежів із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу із посилання на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 березня 2018 року у справі №824/222/17-а та на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/808/16. Колегія суддів зазначає, що, виходячи з процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду, за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції, слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над іншими висновками колегій судів касаційної інстанції.
46.          Верховний Суд також погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Враховуючи положення статей 235 та 236 КЗпП України, на середній заробіток розповсюджується пункт 2 частини першої статті 371 КАС України, оскільки обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється із заробітку працівника, який безпосередньо працював перед подією. 
47.          Є необґрунтованим посилання Управління на застосування в справі, що розглядається, правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року (справа №1570/771/2012). У цій справі Верховний Суд визначав наявність підстав для задоволення заяв про поворот виконання рішення та списання коштів (середнього заробітку за час вимушеного прогулу) з відповідного фонду. 
48.          Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що доводи касаційних скарг не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, а тому підстави для їх задоволення відсутні.
49.          Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

СУДОВІ ВИТРАТИ
50.          З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційні скарги Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення.
2.          Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року, додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року, постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2019 року залишити без змін.
3.          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

____________
____________
____________
О. В. Калашнікова
М.В. Білак
О.А. Губська 
Судді Верховного Суду