Дата документу 20.05.2020 Справа № 335/10231/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 335/10231/19 Головуючий у 1-й інстанції: Калюжна В.В.
Провадження №22-ц/807/1649/20 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
20 травня 2020 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді - доповідача    суддів:     	Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Маловічко С.В., Путій Д.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні  апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

       В С Т А Н О В И В:        

У вересні 2019 року ОСОБА_1  (далі - позивач) звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з матірю, батько разом з ними не проживає, участі у вихованні, догляді та матеріальному забезпеченні потреб дитини не приймає.

Згідно висновків ЛКК №1391, №1924, ОСОБА_3 визнаний дитиною - інвалідом, підгрупи А з діагнозами: синдром Дауна зі зниженням інтелекту до рівня помірної розумової відсталості, вираженою порушеннням мови (загальне нерозвинення мови І рівня) та плосковальгусна деформація стоп.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2019 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі ј частини всіх видів доходів.

З огляду на стан здоров`я сина, позивач зазначає, що він потребує постійного лікування і специфічного догляду та відповідно, значних матеріальних витрат.

Відповідач добровільно не приймає участі у фінансуванні додаткових потреб дитини, станом на час звернення до суду вже видані медичні рекомендації щодо лікування дитини, його реабілітації та умов життя, для виконання яких необхідно понести витрати на загальну суму 108 137, 68 грн., тому вищевикладені обставини стали підставою для звернення з даним позовом до суду.

Із урахуванням зазначеного позивачка просила суд:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 108 137, 68 грн. додаткових витрат, які необхідно понести на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати по справі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 8573 гривні 50 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 гривень 00 копійок.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справ, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просила рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягненні з ОСОБА_2 додаткових витрат у сумі 42 424, 32 грн для лікування ОСОБА_3 у Цетрі стимуляції мозгу м. Києва скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки всім доказам у справі, посилання суду першої інстанції на лист Загальноосвітньої школи-інтернату №1 від 28 листопада 2019 року №538, є необґрунтованим, оскільки суд не врахував, що в школі-інтернаті транскраніальна мікрополяризація та терапія сенсорної інтеграції дитині не надаються, крім того в школі-інтернаті відсутні штатний психіатр та невролог. Позивачем надано докази на підтвердження необхідності направлення дитини на лікування саме до Центру стимуляції м. Києва, однак суд не взяв їх до уваги.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Заслухавши суддю - доповідача в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що дитина ОСОБА_3 перебуває у Комунальному закладі «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №1» та відповідно до листа від 28 листопада 2019 року №538, ОСОБА_3 у закладі займається з логопедом, відвідує массаж, у закладі є транскраніальна мікрополяризація та терапія сенсорної інтеграції. У закладі є процедури парафінолікування, фізіопроцедури, заняття з практичним психологом, корекційні заняття та лікувальна фізична культура, тобто всі необхідні заходи для проходження реабілітації можливо отримати у вказаному закладі на безоплатній основі. Позивачкою не надано належних доказів щодо необхідності проходження лікування дитини саме в центрі стимуляції мозку м. Києва, крім того, позивачка не зверталась у відповідні органи управління соціального захисту населення для отримання безкоштовних саноторно-лікувальних путівок для дитини відповідно до Закону « Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні»

З такими висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, НОМЕР_1 від 09 червня 2010 року.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28 грудня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.(а.с.72).

Згідно розрахунку, складеному Вознесенівським відділом Державної виконавчої служби м. Запоріжжя, станом на 31 серпня 2019 року, ОСОБА_2 має сукупний розмір заборгованості за сплати аліментів у розмірі 17 847, 20 грн. (а.с.14).

Відповідно до Постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 16 жовтня 2019 року станом на 30 вересня 2019 року, згідно розрахунку, заборгоаність складає 20 462, 70 грн. У звязку з чим було описано та накладено арешт на майно боржника. (а.с.72).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 13 січня 2019 року, наданого державним виконавцм Вознесенівського відділу Державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, станом на 13 січня 2020 року переплата за аліментами становить 457, 55 грн. (а.с.138).

Відповідно до Висновку ЛКК від 02 липня 2014 року №1391, виданого Управлінням з питань охорони здоров`я Запорізької міської ради Комугнальний заклад «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є дитиною інвалідом групи А, з діагнозом «синдром Дауна зі зниженням інтелекту до рівня помірної розумової відсталості, вираженої порушенням мови та плосковальгусна деформація стоп». 

Відповідно до Висновку про комплексну психолого - педагогічну оцінку розвитку дитини від 31 серпня 2018 року № 329, яким встановлено, що ОСОБА_3 - дитина з інвалідністю, має розвиток з затримкою, йому рекомендована навчальна програма Корекційно-розвиткове навчання для дітей з порушеннями опорно-рухового апарату. Програма для дітей з порушенняи інтелектуального розвитку (помірного ступеня),1 клас. Відповідно до цієї програми рекомендовано отримати консультацї у офтальмолога в ортопеда. Спостерігатися у психіатра, невролога. Період проведення не зазначено, відповідальність за проведення покладено на батьків. (а.с.150-154).

Згідно направлення від 08 липня 2019 року лікаря Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рекомендовано пройти курс лікування в Центрі стимуляції мозку м. Київ. (а.с. 15).

Згідно консультативного висновку медичного цетру стимуляції мозгу від 25 липня 2019 року, ОСОБА_3 необхідно: консультація генетика; електроенцефалограма; транскраніальна мікрополяризація - 10 сеансів ; заняття з логопедом-дефектологом - 20 сеансів; інтегративна терапія сенсором - 10 сеансів; масаж спини та воротникової зони - 10 сеансів. На сайті зазначеного центру міститься інформація щодо вартості зазначених процедур(а.с. 16-20).

Згідно з інформацією Вих. №538 від 28 листопада 2019 року наданою Комунальним закладом «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа - інтернат №1», на запит представнику ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , від 18 листпоада 2019 року, зазначено, що ОСОБА_7 займається у закладі з логопедом, відвідує массажиста. У закладі є транскраніальна мікрополяризація, терапія сенсорної інтеграції. Крім того, в закладі є: парафінолікування, фізіопроцедури, заняття з практичним психологом, корекційні заняття та лікувальна фізична культура. (а.с. 114).

Частинами першою та третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментівне була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово,періодично або постійно. 

Отже, Сімейний Кодекс України розмежовує стягнення аліментів на утримання дитини на загальних підставах, розмір яких визначається з урахуванням матеріального становища сторін, дитини та її здоров`я, та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, зумовлених особливими обставинами, зокрема викликаних її хворобою.

Додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з хронічною хворобою дитини, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами, тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. 

У цих випадках йдеться про витрати, яких фактично зазнала сторона, або які є передбачуваними витратами, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Так, позивачкою надані медичні документи, що підтверджують наявність у дитини ОСОБА_3 діагнозу «синдром Дауна зі зниженням інтелекту до рівня помірної розумової відсталості, вираженої порушенням мови та плосковальгусна деформація стоп». 

Відповідно до висновку ЛКК №1391 від 02 липня 2014 року (а.с. 13), зазначено встановлений діагноз хронічного захворювання дитини, висновок ЛКК - дитина-інвалід.

Разом з тим, статтею ст. 38 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" визначено, що порядок та умови забезпечення осіб з інвалідністю і дітей з інвалідністю лікарськими, технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення, санаторно-курортними путівками, автомобілями, а також переліки технічних та інших засобів реабілітації і виробів медичного призначення визначає Кабінет Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що дитина ОСОБА_3 відвідує Комунальну установу «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №1», займається там з логопедом, відвідує масаж. Крім того, в закладі є процедури з парафінолікування, фізіопроцедури, заняття з практичним психологом, корекційні заняття та лікувальна фізична культура, тобто всі необхідні заходи для проходження реабілітації та лікування дитина може отримати у закладі, в якому перебуває. (а.с. 114).

Тобто, вказаному закладі проводяться фактично всі процедури на безоплатній основі, які рекомендовано пройти ОСОБА_3 в Медичному Центрі стимуляції мозку м. Києва відповідно до довідки консультації від 25 липня 2019 року.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у школі - інтернаті дитині не надаються транскраніальна мікрополяризація, терапія сенсорної інтеграції, під час апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження. Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 зверталася до школи-інтернату з проханням надавати дитині транскраніальну мікрополяризацію, терапію сенсорної інтеграції та отримала відмову в наданні таких процедур для ОСОБА_3 .

Крім того, належного висновку лікарів щодо необхідності проведення такого лікування ( процедур) ОСОБА_3 , в тому й числі, саме у Центрі стимуляції мозку м. Києва, матеріали справи не містять.

Позивачка також не надала беззаперечних доказів, на підтвердження того, що остання зверталася у відповідні органи для нададання безоплатної санаторно-курортною путівки для ОСОБА_8 де б останній міг пройти відповідне лікування ( процедури)..

За вказаних обставин відсутні підстави для стягнення з відповідача 42424.32 грн додаткових витрат, пов`язаних з необхідністю лікування дитини ОСОБА_8 у Центрі стимуляції мозку м. Києва , в зв`язку їх необґрунтованістю та недоведеністю.

При цьому слід зазначити, що позивачка не позбавлена права звернення до суду з аналогічним позовом за наявності зазначених вище доказів про стягнення конкретних сум вже витрачених на лікування, якщо вони є додатковими.

        Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов правильного висновку про відмову у стягненні додаткових витрат в частині стягнення з відповідача суми на проходження курсу лікування дитини у Цетрі стимуляції мозку м. Києва з урахуванням вартості квитків у зв`язку з недоведеністю позивачем заявлених нею позовних вимог.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. 

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, оскільки її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції обгрунтовано виклвадених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, а рішення суду першої інстанції-без змін із підстав, передбачених статтею 375  ЦПК України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382  ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова складена 26 травня 2020 року.

Головуючий, судя 	Суддя 	Суддя	
Подліянова Г.С.	Кочеткова І.В.	Маловічко С.В.