справа № 759/16660/19                               головуючий у суді І інстанції Журибеда О.М.
провадження № 22-ц/824/4489/2020         суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
06 квітня 2020 року                                                                                м. Київ
 
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
 
В С Т А Н О В И В: 
 
            У вересні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 112 648 грн. 90 коп. за кредитним договором № б/н від 01 червня 2010 року, яка складається з наступного: - 74 966 грн. 48 коп. - заборгованість за кредитом; 31 842 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; штрафи: 500 грн. - фіксована частина, 5 340 грн. 42 коп. - процентна складова.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву від 01 червня 2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 81 560 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір. При укладенні договору відповідач дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. ОСОБА_1 не виконує належним чином зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.  
Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06 листопада 2019 рокупозов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 01 червня 2010 року у розмірі 74 966 грн. 48 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.  
В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та штрафами через невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В іншій частині рішення залишити без змін. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідно до підписаної заяви відповідач погодився, що анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, правилами користування карткою, основними умовами обслуговування складають договір про надання банківських послуг. Відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зазначено базову відсоткову ставку за користування кредитом 3 % на місяць, порядок нарахування пені та розмір штрафів. Тобто, між сторонами при укладенні кредитного договору було досягнуто усі істотні умови договору. Позивач посилається на постанови Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17, від 11 вересня 2019 року у справі № 153/1334/16, від 18 грудня 2019 року у справі № 205/2825/18. Позивач просить взяти до уваги копію  довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду.  
Отже, рішення суду першої інстанції переглядається в частині відмови у стягненні процентів та штрафів.      
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Відповідно до  ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Судом встановлено, що 01 червня 2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.12).
Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «Приватбанк», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 01 червня 2010 рокустаном на 29 липня 2019 року складає 112 648 грн. 90 коп., з яких: - 74 966 грн. 48 коп. - заборгованість за кредитом; 31 842 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; штрафи: 500 грн. - фіксована частина, 5 340 грн. 42 коп. - процентна складова (а.с.5).
Ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які надані позивачем, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав. 
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 81 560 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
На підтвердження вказаних обставин позивач надав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та розрахунок заборгованості. 
Суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість по тілу кредиту і в цій частині рішення суду відповідачем не оскаржується. 
АТ КБ «Приватбанк» оскаржує рішення суду в частині відмови у стягненні процентів та штрафів, вважаючи, що суд першої інстанції безпідставно не стягнув їх на користь позивача.
Суд першої інстанції відмовив АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову в цій частині, оскільки Умови і правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. У суду були відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки.
З наданих суду доказів не вбачається, що між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо розміру та порядку нарахування процентів за користування коштами та штрафів. 
З наявної у матеріалах справи анкети-заяви від 01 червня 2010 року, яка містить підпис позичальника, вбачається, що процентна ставка не зазначена. Розмір штрафів також не визначений.Матеріали справи не містять підтверджень, що саме з наданими суду Витягом з Тарифів та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку відповідач був ознайомлений та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зробила висновок про те, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правил надання банківських послуг надає кредитору можливість додавати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. А, отже, для того, щоб Умови та Правила банку були застосовані необхідно, щоб вони містили підпис позичальника. 
У зв`язку з цим, висновки суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів та штрафів є обґрунтованими.  
В апеляційній скарзі позивач вказує на те, що відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зазначено базову відсоткову ставку за користування кредитом 3 % на місяць, порядок нарахування пені та розмір штрафів. АТ КБ «Приватбанк» просив дослідити вказану довідку під час розгляду справи в апеляційному суді.
У той же час, відповідно до вимог ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
На момент подачі позовної заяви вказана довідка була наявна у позивача, однак, він не подав її до суду першої інстанції. В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» не навів об`єктивних причин, які перешкодили подати йому вказаний доказ у встановлений законом строк.
Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів та штрафів, позивач посилається на постанову Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17. 
У вказаній постанові зазначено, що у заяві позичальника сторони узгодили базову процентну ставку по кредитному ліміту на момент підписання договору.
Проте, як зазначалося вище під час розгляду даної справи у суді першої інстанції позивачем не було надано суду доказ, який підтверджує узгодження між сторонами базової процентної ставки. Подаючи такий доказ до апеляційного суду, АТ КБ «Приватбанк» не навів об`єктивних причин неможливості подання його до суду першої інстанції. Саме у зв`язку з цим, ухвалою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року позивачу було відмовлено у задоволенні клопотання про прийняття нових доказів, до переліку яких входить довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».
Відсутність заперечень відповідача проти позову також не є підставою для стягнення процентів за базовою ставкою 3 % на місяць та штрафів. 
АТ КБ «Приватбанк» посилається також на постанову Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 205/2825/18, якою залишено в силі рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотки за користування кредитними коштами, розраховані на рівні облікової ставки Національного банку України.
У той же час, за змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Як зазначалося вище, у заяві позичальника від 01 червня 2010 року процентна ставка не зазначена. У позовній заяві АТ КБ «Приватбанк» вказував на Умови та правила надання банківських послуг та нараховував проценти у порядку, визначеному у них. В апеляційній скарзі позивач посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Вимог про стягнення відсотків за користування позиченими коштами з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема, ст. 1048 ЦК України позивач не пред`явив.
Аналогічних висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 18 грудня 2019 року (справа № 522/15242/16-ц).
Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з позичальника процентів та штрафів відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду ухвалене на підставі наявних у матеріалах справи доказах, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення без змін.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не оскаржувалося, а, відтак, в апеляційному порядку не переглядається.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення. 
Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повне судове рішення складено 06 квітня 2020 року.

Судді                                                                                     Фінагеєв В.О.
 
                                                                                     Кашперська Т.Ц.
 
         Яворський М.А.