ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/1675/19  Номер провадження 22-ц/814/577/20	Головуючий у 1-й інстанції Бондарь В. А.  Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Прядкіної О.В., 
суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І. ,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Головного Управління Державної казначейської служби України в Полтавській області на рішення  Лохвицького районного суду Полтавської області від 13 листопада 2019 року, прийнятого під головуванням судді Бондарь В.А. у справі за позовом  ОСОБА_1  до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Держави Україна в особі Головного Управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Лохвицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області про стягнення шкоди, завданої майну громадянина законом, що визнаний неконституційним , - 
В С Т А Н О В И Л А :
У жовтні 2019 р. звернувся до суду з вказаним позовом. Зазначав, що з жовтня 2016 р. по березень 2018р. включно він недоотримав дохід у вигляді утриманого податку з призначеного довічного грошового утримання судді у відставці в сумі 24369,13 грн. із розрахунку: 345 826,02 грн. ( грошове утримання судді) - 22 494,58 грн. (податок з доходів фізичних осіб) - 1874, 55 грн. (військового збору) = 321456,89 грн. (фактично виплачені кошти). 345 826,02 грн. ( грошове утримання судді) - 321456,89 грн. (фактично виплачені кошти) = 24 369,13 грн. ( розмір заподіяної шкоди). Тому вважає, що у зв`язку з прийняттям 
Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018р., яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, він має право на відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконним відрахуванням з призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у сумі 24 369,13 грн.
Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 13 листопада 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Держави Україна в особі Головного Управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Лохвицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області про стягнення шкоди, завданої майну громадянина законом, що визнаний неконституційним задоволено.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом безспірного списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 24 369,13 грн., шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.
Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн.
Рішення оскаржило Головне Управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, яке в апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та закрити провадження у справі.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та з 29 жовтня 2016 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, що призначене відповідно до Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій та статус суддів".
Відповідно до листа Лохвицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 18.10.2018 року № 2204/02 надано Довідку про розмір призначеного і виплаченого щомісячного довічного грошового утримання судді ОСОБА_1 за період з 29.10.2016 року по 31.03.2018 року, з якої встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області із щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 було утримано податок у сумі 22 494,58 грн. та військовий збір в сумі 1874,55 грн., що разом становить суму коштів у розмірі 24 369,13 грн. 
       27.02.2018 року Конституційним судом України прийнято рішення №1-р/2018 у справі №1-6/2018 за конституційними поданнями 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців тринадцятого, чотирнадцятого пункту 32 розділу І Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.
   Визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.
Задовольняючи позовні вимоги, районний суду своє рішення мотивував тим, що   зміни, внесені до Податкового кодексу України Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» визнані неконституційними і втратили свою чинність з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України №1-р/2018 від 27.02.2018 року, однак незаконне утримання коштів з грошового утримання позивача у зв`язку з дією вищевказаних норм мало місце з жовтня 2016 року по лютий 2018 року, позивач недоотримав належні йому виплати в розмірі 24 369, 13 грн. саме через дію неконституційної норми закону, тому і компенсація цих коштів повинна бути здійснена в порядку ст. 152 Конституції України, ст.ст. 22, 1175 ЦК України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком суду.
За змістом статті 19 ЦПК України, як цивільну юрисдикцію розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.
За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Тобто, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.
Згідно із частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають        у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій.
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства,      в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади. Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Одним із критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.
За змістом пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
У пункті 17 частини першої статті 4 КАС України закріплено, що публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.
У справі, що розглядається, таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України «Про статус суддів» № 2862-XII, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин (втратив чинність 01 січня 2012 року).
У преамбулі Закону України «Про статус суддів»  (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що цей Закон визначає статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя, дотримання Конституції України і законів України, охорони прав і свобод громадян.
Статтею 1 Закону  передбачалося, що професійні судді та залучені у визначених законом випадках для здійснення правосуддя представники народу є носіями судової влади в Україні, які здійснюють правосуддя незалежно від законодавчої та виконавчої влади. Судді є посадовими особами судової влади, які відповідно до Конституції України наділені повноваженнями здійснювати правосуддя і виконувати свої обов`язки на професійній основі в Конституційному Суді України та судах загальної юрисдикції.
Питання обрання (призначення) суддів регулювалося статтею 9 Закону  , у частинах другій та третій якої зазначалося, що судді судів загальної юрисдикції обираються Верховною Радою України безстроково. Судді, які вперше пройшли конкурсний відбір, призначаються на посаду судді строком на п`ять років Президентом України. Порядок обрання на посаду та звільнення з посади професійного судді Верховною Радою України визначається Законом України «Про порядок обрання на посаду та звільнення з посади професійного судді Верховною Радою України».
Питання матеріального і соціально-побутового забезпечення суддів регулювалося главою VIII Закону  України «Про статус суддів».
Відповідно до частини четвертої статті 44 (матеріальне і побутове забезпечення суддів) Закону  суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 %, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 % від загальної суми щомісячного заробітку  з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року внесено зміни до частини четвертої статті 44 Закону  України «Про статус суддів» щодо визначення розміру надбавки за вислугу років від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.
З урахуванням змін, частину четверту статті 44 Закону № 2862-XII викладено у новій редакції, а саме: суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 %, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 % від посадового окладу                     з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними зміни, внесені до статті 44 Закону № 2862-XII Законом № 107-VI.
Предметом судового розгляду у цій справі є вимога судді у відставці про стягнення з держави Україна в особі Головного Управління Державної казначейської служби України в Полтавській області майнової шкоди в сумі 24369,13 грн, завданої позивачу внаслідок прийняття Верховною Радою України неконституційного закону щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці останньому завдало майнової шкоди у вигляді утриманого податку з доходів фізичних осіб.

З огляду на вказане можна зробити висновок, що спір виник після звільнення публічного службовця з посади, однак пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються його діяльності на публічній службі, такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що спірні правовідносини фактично виникли після припинення публічної служби.
Такий правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 757/70264/17-ц (провадження № 14-360цс18) та у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 686/23445/17 (провадження № 14-162цс19), яка також стосується стягнення збитків з держави на користь судді у відставці в зв`язку із прийняттям неконституційного акту.
Суд першої інстанції не дослідив питання юрисдикційності спору, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушив норму процесуального права.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч.1,2 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
З огляду на вказане колегія суддів приходить до висновку про закриття провадження у справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 377, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну Головного Управління Державної казначейської служби України в Полтавській області задовольнити.
Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 13 листопада 2019 року скасувати.
Провадження у справі за позовом  ОСОБА_1  до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Держави Україна в особі Головного Управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Лохвицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області про стягнення шкоди, завданої майну громадянина законом, що визнаний неконституційним закрити.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що справа підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя                                                                           О. В. Прядкіна
Судді:                                                                                        С. Б. Бутенко
                                                                                    О. І. Обідіна
Повний текст постанови складено 17.03.2020 р.