Номер провадження: 22-ц/813/4212/20 
Номер справи місцевого суду: 521/9484/18
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І. А.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.02.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2019 року по цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі – МТСБУ) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 , в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на їх на користь:
- суму сплаченого відшкодування в розмірі 8850,11 грн.; 
- суму сплачених витрат на встановлення розміру збитку та збір документів в розмірі 1300,00 грн.; 
- суму сплаченого судового збору в розмірі 1 762,00 грн.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2019 року у задоволенні позовної заяви Моторного (транспортного) страхового бюро України (місцезнаходження: м. Київ, вул. Русанівський бульвар, 8) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою – відмовлено. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Моторне (транспортне) страхове бюро України подало до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати по справі. 
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу представника МТСБУ – залишити без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2019 року – залишити без змін (а.с. 133).
Третя особа – ОСОБА_2 своїм правом надання в порядку ст. 360 ЦПК України відзиву не скористався.
До суду апеляційної інстанції з`явився представник МТСБУ - Панасюк О.М. та відповідач ОСОБА_1 .
Третя особа – ОСОБА_2 до суду не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За змістом ч.ч. 1, 4  ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.
Так, судом встановлено, що 20.07.2016 р. з вини ОСОБА_1 , який керував автомобілем «AUDI» н.з. НОМЕР_1 в м. Одеса, була скоєна дорожньо - транспортна пригода, внаслідок чого автомобіль «ВАЗ» н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , отримав пошкодження.
Дані факти були встановленні у постанові Малиновського районного суду м. Одеси від 04.10.2018 року, а отже згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
На дату скоєння цієї пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Даний факт відповідачем не оспорювався, а тому згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Судом також встановлено, що власник пошкодженого автомобіля, ОСОБА_2 , з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою.
Позивач зазначав, що згідно ст. 22 Закону, МТСБУ відшкодувало у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП. Відповідно до висновку № 5645/4 вартість матеріального збитку складає - 8903,26 грн. Витрати МТСБУ на встановлення розміру збитку та збір документів склали 1300,00 грн. Керуючись нормами п.п. “а” п. 41.1. ст. 41 Закону в редакції, яка діяла на момент ДТП, МТСБУ 17 листопада 2016 року здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 8850,11 грн.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що в матеріалах справи відсутній Страховий Акт, на підставі якого мало бути визначено суму страхового відшкодування, розрахунок відшкодування для проведення відновлювальних - робіт транспортного засобу «ВАЗ - 21051» д/н НОМЕР_2 . Окрім того, розрахунок матеріальної шкоди та відновлювального ремонту, який розрахував інженер-механік ОСОБА_4 , є недопустимим та неналежним доказом, оскільки будь-які сертифікати інженера-механіка, про те що він має відповідну освіту, а також, що має право взагалі проводити оцінку КТЗ в матеріалах справи відсутні, а тому і витрати позивача на замовлення висновку експерта № 35007 не підлягають задоволенню, так як висновок ОСОБА_4 був зроблений з порушенням ЗУ «Про оцінку майна» та ЗУ «Про судову експертизу». Також, відмовляючи у задоволенні позову, суд зазначив, що позивач не вірно обрав спосіб захисту свого позову, оскільки помилковим є застосування до суброгації у страхових відносинах положень статті 1191 ЦК України.
Однак апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
З матеріалів справи вбачається, що 20.07.2016 року, з вини ОСОБА_1 , який керував автомобілем «AUDI» н.з. НОМЕР_1 в м. Одеса, була скоєна дорожньо - транспортна пригода, внаслідок чого автомобіль «ВАЗ» н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , отримав пошкодження.
Вказані обставини підтверджується постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 06.10.2016 року (а.с.4).
Відповідно до технічного паспорту автомобіль марки «ВАЗ», модель 21051, державний номер НОМЕР_3 належить ОСОБА_2 (а.с. 8).
Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 5645/4 від 18.08.2016, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , сума відновлювального ремонту транспортного засобу марки ВАЗ р/н НОМЕР_3 складає - 8 903,26 грн. (а.с. 12-19). 
Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП потерпілій особі не відшкодована.
Матеріалами справи також встановлено, що на час ДТП відповідач ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим власник пошкодженого автомобіля марки «ВАЗ», модель 21051, державний номер НОМЕР_3 ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди (а.с.6).
Відповідно до п.п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон), МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
У зв`язку з настанням події, передбаченої п. п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону, згідно наказу № 8950 від 16.11.2016 року Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодувало ОСОБА_2 шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, у розмірі 8850,11 грн., про що свідчить платіжне доручення № 38950рв (а.с. 11).
При цьому, з матеріалів справи також вбачається, що позивачем понесені витрати на встановлення розміру збитку та збір документів, які складають 1300,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 35007 рв (а.с. 11).
Так, згідно ч. 2 п. 22.1 ст. 33 Закону, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду.
У відповідності до п. 43.2 ст. 34 Закону, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП, у випадках, передбачених ст. 41 Закону - МТСБУ, зобов`язане направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитку.
Положенням п. 40.3 ст. 40 Закону МТСБУ надано право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитку у випадках, визначених у ст. 41 Закону.
Згідно п. 41.4 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин події, за якими може бути проведена регламентна виплата.
Таким чином, обов`язково умовою прийняття МТСБУ рішення про здійснення регламентної виплати на користь потерпілої особи є залучення відповідного експерта для встановлення розміру збитку.
Однією з підстав для відмови у задоволенні позову, судом першої інстанції було зазначено, що позивачем не було наданий страховий акт, на підставі якого мало бути визначено суму страхового відшкодування, розрахунок відшкодування для проведення відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля.        
Однак, апеляційний суд вважає вказаний висновок суду необґрунтованим, оскільки відсутнє будь-яке посилання на норму Закону, яка вказувала б на необхідність подання такого страхового акту. 
Так, вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу визначено суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 . 
У оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що наданий позивачем розрахунок спричиненої шкоди виконаний інженером - механіком.
Проте, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд зазначає, що в жодному документі, наданому позивачем до суду як доказ, відсутні будь-які відомості про інженера-механіка, у тому числі і сертифікат інженера-механіка, на який посилається у оскаржуваному рішенні суд. 
Натомість як вбачається з матеріалів справи, до вказаного висновку спеціаліста додані необхідні підтверджуючі документи щодо повноважень та кваліфікації спеціаліста, який проводив оцінку пошкодженого транспортного засобу (а.с. 19 зворот). 
Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 5645/4 від 18.08.2016, у ході експертизи досліджувалися ідентифікаційний номер кузова КТЗ, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. 
Також дані про комплектність та укомплектованість досліджуваного КТЗ, опис його пошкоджень та перелік осіб, які брали участь при огляді КТЗ, наведені в протоколі огляду, який є у додатку до позовної заяви. Пошкодження досліджуваного КТЗ зафіксовані в ілюстрованих таблицях, а обсяг необхідного відновлювального ремонту наведений в калькуляції, які також наявні в додатках.
З урахуванням вищевикладеного, Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 5645/4 від 18.08.2016, виконаний суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , а саме дослідження виконано з дотриманням вимог «Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за N 1074/8395.
Апеляційним суд також не може погодитися із висновком суду першої інстанції, що позивач невірно обрав спосіб захисту свого позову, оскільки помилково застосував до субрагації у страхових відносинах положення ст. 1191 ЦК України. 
Так, ст. 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або Іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ст. 980 ЦК України та ст.4 Закону України «Про страхування», предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме: особисте, майнове та страхування відповідальності.
Згідно ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за задані збитки (суброгація).
Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів.
За своєю правовою природою регрес істотно відрізняється від суброгації. Основна відмінність полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. 
Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. 
Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.
Таким чином, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням.
Отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу.
Роз`яснення про застосування вищезазначених понять наведені у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013, згідно з яким, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.
При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема ст. 1191 ЦК України), а також ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК України і ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.
Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення ст. 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування.
Враховуючи викладені обставини та роз`яснення щодо застосування понять «регресу» та «суброгації», можна зробити висновок, що у даному випадку має бути відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.
Таку правову позицію висловлено в рішеннях Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.06.2015, 16.03.2016, 26.10.2016, постанові Верховного суду України від 05.04.2017, постанові Верховного Суду від 23.05.2018 по справі N9 199/1848/16 та постанові Верховного Суду від 10.01.2019 по справі 200/13392/13-ц.
Отже, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, суд першої інстанції не в повній мірі та не всебічно з`ясував обставини, які мають істотне значення для справи, не дослідив у судовому засіданні усі докази, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, та не дав їм відповідної правової оцінки, тому судова колегія вважає за необхідне усунути вказані недоліки та дослідивши надані під час апеляційного розгляду докази і давши їм правову оцінку у сукупності з іншими матеріалами справи приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України  слід стягнути судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1762,00 грн. та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 2881,50 грн. (а.с. 1, 111). 
З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України – задовольнити. 
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2019 року – скасувати. 
Прийняти постанову. 
Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою – задовольнити. 
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого відшкодування в розмірі 8850 (вісім тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень, 11 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) суму сплачених витрат на встановлення розміру збитку та збір документів в розмірі 1300 (одна тисяча триста) гривень, 00 копійок. 
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні, 00 копійок та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 2881 (дві тисяч вісімсот вісімдесят одна ) гривня, 50 копійок. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 10.03.2020 року.

Головуючий                                                                Т.В. Цюра

Судді:                                                                 Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда