ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 травня 2020 року
м. Київ
Справа № 9901/37/20
Провадження № 11-91заі20
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Гриціва М. І., 
суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В.,  Власова Ю. Л., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.
розглянула в порядку письмового провадження за наявними матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2020 року (суддя Уханенко С. А.) в адміністративній справі № 9901/37/20 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) про визнання протиправними і скасування окремих положень рішення, та
ВСТАНОВИЛА:
1. 05 лютого 2020року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовною заявою, у якій просила визнати протиправним і скасувати рішення Комісії від 09 жовтня 2019 року № 989/ко-19 (далі - Спірне рішення) в частині абзацу третього резолютивної частини рішення щодо визначення порядку набрання чинності цим рішенням.
2. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 07 лютого 2020 року визнав неповажними причини пропуску строку звернення до Верховного Суду із цим позовом, залишив його без руху із наданням десятиденного строку з моменту отримання копії ухвали для усунення виявлених недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку та надання відповідних доказів.
На виконання вимог указаної ухвали позивачка 19 лютого 2020 року подала заяву, у якій наголошувала на поважності причин пропуску строку звернення до суду, добросовісному користуванні нею своїми процесуальними правами, на оскарженні спірного рішення ВККС з часу його отримання. Триваючий характер порушення її прав обумовлює необхідність обчислення строку звернення до суду протягом усього часу чинності (тривалості дії) нормативно-правового акта. Оскільки до часу звернення до суду позивачка перебуває у правовідносинах, які регулюються Спірним рішенням, строк звернення до суду слід обчислювати протягом усього часу дії цього акта.   
3. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 21 лютого 2020 року позовну заяву з посиланням на положення частини другої статті 123, пункт 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) повернув позивачці.
Суд виходив із того, що позивачка подала позовну заяву з приводу незаконності рішення ВККС після закінчення строків на звернення до адміністративного суду та початок перебігу строку не може бути пов`язаний з обізнаністю чи необізнаністю позивачки про окремі фактичні чи юридичні обставини, на яких ґрунтується вимога останньої. 
4. ОСОБА_1 не погодилася із зазначеною ухвалою суду і подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду.
Позивачка вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано та несправедливо визначив дату постановлення рішення ВККС початком перебігу строку звернення до суду, ігноруючи названі нею підстави для оскарження акта суб`єкта владних повноважень. Не дав оцінку суд також доводам щодо того, що позивачка дізналась про мотиви оскарженого рішення ВККС не раніше ніж за місяць звернення до суду.
5. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 16 березня 2020 року відкрила апеляційне провадження у цій справі, а ухвалою від 14 квітня 2020 року призначила розгляд справи у порядку письмового провадження.
6. Велика Палата Верховного Суду дослідила наведені в апеляційній скарзі доводи, перевірила матеріали справи, переглянула оскаржуване судове рішення і не виявила порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
За змістом частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
7. З матеріалів справи вбачається, що позивачка оскаржує дії ВККС щодо прийняття до розгляду висновку Громадської ради доброчесності (далі - ГРД) про невідповідність судді критеріям доброчесності та професійної етики та рішення Комісії про результати кваліфікаційного оцінювання судді на відповідність займаній посаді в частині того, що рішення набирає чинності відповідно до підпункту 4.10.5 пункту 4.10 розділу ІV Регламенту ВККС.
Викладені в позовній заяві вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує посиланням на обставини справи, приписи частини першої статті 83, частини пятої статті 83, частин першої, другої, пятої - сьомої статті 84, статті 85, частин першої, третьої, пятої статті 86, частин першої, третьої статті 88 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII).
ОСОБА_1 з цими позовними вимогами звернулася до суду лише 05 лютого 2020 року. Позов до суду подала з пропуском установленого статтею 122 КАС України місячного строку звернення до суду. Цієї обставини позивачка не заперечує та заявила клопотання про поновлення цього строку.
Прохання мотивує тим, що з рішенням Комісії від 09 жовтня 2019 року № 989/ко-19 мала змогу ознайомитися 03 лютого 2020 року - з дати отримання повного тексту у відповідь на її запит від 29 січня 2020 року засобами поштового зв`язку. Із цього часу ОСОБА_1 стало відомо, що в оскарженому рішенні жодним чином не обґрунтовано, з яких підстав чи мотивів Комісія виходила, відхиляючи доводи позивачки про залишення без розгляду висновку ГРД від 21 березня 2018 року про невідповідність судді критеріям доброчесності та професійної етики, який рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2019 року у справі № 640/23156/19 визнано протиправним та скасовано. 
8. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду відмовив у поновленні строку на звернення до суду, а на твердження позивачки про поважність причин його пропуску послався на такі заперечення.
Початок перебігу строку на звернення до суду не може бути пов`язаний з обізнаністю чи необізнаністю позивачки про окремі підстави позову, тобто окремі фактичні та/або юридичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивачки, а розпочався для неї з часу, коли ОСОБА_1 дізналася або повинна була дізнатися про ухвалення відносно неї оскаржуваного рішення. 
Невжиття нею активних дій протягом майже чотирьох місяців (від часу постановлення рішення ВККС до направлення на адресу Комісії запиту) та трьох місяців з часу направлення Комісією копії Спірного рішення за місцем роботи позивачки свідчить про пасивність поведінки у здійсненні захисту прав.
Посиланням на обізнаність позивачки з порядком проведення кваліфікаційного оцінювання та її особисту присутність на засіданні Комісії 09 жовтня 2019 року, де відповідач проголосив вступну та резолютивну частини рішення, наголошував на можливості ОСОБА_1 звернутися до ВККС для отримання тексту рішення з метою захистити порушене право. Звернув увагу, що до направлення запиту від 29 січня 2020 року позивачка не вживала жодних заходів для отримання від ВККС інформації, пов`язаної із проходженням кваліфікаційного оцінювання судді.
9. Суд першої інстанції у справі, що розглядається, дійшов висновку, що наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення пропущеного строку не можуть бути визнані судом поважними, і залишив позов без руху. З огляду на те, що позивачка не повідомила про інші причини, які б указували на поважність пропуску строку звернення до суду, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду оскаржуваною ухвалою повернув позовну заяву позивачці.
При цьому наголосив, що поважними визнаються обставини, які об`єктивно є непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.
10. Велика Палата Верховного Суду оцінила дії позивачки та пов`язані з ними міркування останньої про поважність причин пропуску строку, і відзначає, що ОСОБА_1 відповідно до вимог статті 55 Конституції України і статті 5 КАС України реалізувала своє право на звернення за судовим захистом. ЇЇ право на звернення до суду ніким не було обмежено. 
Велика Палата Верховного Суду ще раз повторює загальновідомий постулат про те, що право на звернення до суду не є абсолютним чи безмежним, а може бути регламентованим. ОСОБА_1 була вільною у виборі способу захисту свого порушеного права і за бажанням могла скористатися правом на оскарження акта ВККС у строк, передбачений нормативним процесуальним положенням.
Факт проголошення вступної та резолютивної частини рішення ВККС, не може водночас визнаватися тією непереборною обставиною, явищем чи фактором, що завадили позивачці з дотриманням установлених законом строків звернутися до належного суду з позовом. Протягом всього часу позивачкою не надано доказів того, що Комісія чинила перешкоди в наданні доступу до ознайомлення з повним текстом рішення. Не доведено нею також, що відповідач у будь-який інший спосіб не надав інформацію щодо прийнятого ним акта. 
У сенсі наведеного треба визнати, що суд першої інстанції правильно оцінив наведені позивачкою обставини пропуску строку звернення до суду як неповажні для його поновлення.
ОСОБА_1 як у заяві про поновлення строку звернення до суду, так і в апеляційній скарзі не навела об`єктивних підстав, які б унеможливили її звернення до суду в межах установленого КАС України строку.
Отже, суд першої інстанції, зважаючи на відсутність поважних причин для поновлення ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду, дійшов правильного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви відповідно до частини другої статті 123 КАС України.
11. За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Міркування і твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не спростовують правильності правових висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених в оскаржуваній ухвалі.
З огляду на це Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що суд прийняв правильне процесуальне рішення, тому підстав для втручання й скасування ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2020 року немає.
Керуючись статтями 122, 243, 266, 315, 316, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                        М. І. Гриців
Судді:                                    Н. О. Антонюк                                             Л. М. Лобойко
Т. О. Анцупова                                            Н. П. Лященко
С. В. Бакуліна                                             О. Б. Прокопенко
В. В. Британчук                                          В. В. Пророк
Ю. Л. Власов                                               Л. І. Рогач
Ж. М. Єленіна                                             В. Ю. Уркевич          
О. С. Золотніков                                         О. Г. Яновська
О. Р. Кібенко