ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.001437 пров. № А/857/1192/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                  Довгополова О.М., Ільчишин Н.В.
за участі секретаря судового засідання:           Марцинковської О.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області, 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року (суддя - Гавдик З.В., час ухвалення - 17:29, місце ухвалення - м.Львів, дата складання повного тексту - 12.08.2019 року), 
в адміністративній справі №1.380.2019.001437 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Фідленс» до Головного управління ДФС у Львівській області, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління ДФС у Чернігівській області, 
про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, 

встановив:

У березні 2019 року позивач ТзОВ «Торговий дім Фідленс» звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління ДФС у Львівській області (правонаступником якого є Головне управління ДПС у Львівській області), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача: 1) №0001161413 від 28.01.2019 року, яким позивачу збільшено податкове зобов`язання по податку на прибуток підприємств на суму 8514995 грн., в тому числі 6811996 грн. за податковим зобов`язанням та 1702999 грн. за штрафними фінансовими санкціями; 2)  №0001171413 від 28.01.2019 року, яким позивачу збільшено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 10444353 грн., в тому числі 6962902 грн. за податковим зобов`язанням та 3481451 грн. за штрафними фінансовими санкціями; 3) №0001181413 від 28.01.2019 року, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за червень 2018 року на суму 171155 грн.; 4) №0002101413 від 20 лютого 2019 року, яким    до    позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 500000 грн. за невиконання податкових повідомлень-рішень №0001171413 та №0001181413 від 28.01.2019 року. 
Відповідач ГУ ДФС у Львівській області позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. 
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року залучено до справи в якості третьої особи на стороні відповідача - Головне управління ДФС у Чернігівській області. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року адміністративний позов ТзОВ «Торговий дім Фідленс» задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області за №0001161413 від 28.01.2019 року. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області за №0001171413 від 28.01.2019 року. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області за №0001181413 від 28.01.2019 року. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області за №0002101413 від 28.01.2019 року. Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Львівській області на користь ТзОВ «Торговий дім Фідленс» 19210 грн. сплаченого судового збору. 
З цим рішенням суду першої інстанції від 31.07.2019 року не погодилось Головне управління ДПС у Львівській області (правонаступник відповідача Головного управління ДФС у Львівській області) та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення №0001161413 від 28.01.2019 року, яким позивачу збільшено податкове зобов`язання по податку на прибуток підприємств на суму 8514995 грн. винесено у зв`язку з неможливістю підтвердити реальність придбання позивачем у грудні 2017 року у ТОВ «Фідленс Фармінг» соєвих бобів в кількості 1929 т. та кукурудзи в кількості 612 т. на загальну суму 24603946,62 грн. (в т.ч. ПДВ - 4100657,77 грн.). Зокрема, на письмову вимогу ГУ ДФС у Львівській області до перевірки позивачем не було надано товарно-транспортних накладних, актів прийому-передачі товару, документів на оплату, регістрів бухгалтерського обліку, що стосуються даної операції. Таким чином, неможливо підтвердити транспортування та передачу соєвих бобів і кукурудзи в значній кількості, а також неможливо встановити місце навантаження та розвантаження придбаних товарів. Також звертає увагу апелянт на те, що згідно наявної інформації в АІС «Податковий блок» та ЄРПН, перевіркою встановлено по ТОВ «Фідленс Фармінг» наступну інформацію: нереальність продажу ідентифікованого товару в обсягах, що суттєво не відповідає обсягам реального придбання такого товару від інших (не задіяних у ланцюгу нереальних операцій) постачальників або обсягам формування відповідних активів внаслідок власного задекларованого виробництва товару; не звітує з 22.03.2018 р., фігурант кримінальних справ. Крім цього, перевіркою повноти визначення задекларованих ТзОВ «ТД «Фідленс» показників у рядку «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку», встановлено порушення позивачем п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України та П(с)БО 15 «Дохід», а саме встановлено заниження задекларованих показників всього на 32844417 грн.. Наведені висновки відповідача підтверджується також порушеннями, які описані в акті перевірки Головного управління ДФС у Чернігівській області від 15.02.2018р. «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «ТД «Фідленс» за період з 19.09.2016р. по 30.09.2017р.», а саме щодо заниження оподатковуваного доходу внаслідок не включення до нього вартості безоплатно отриманого товару (води) від ТОВ «Альпарі Трейдінг» на суму 2174133 грн.. Також перевіркою повноти визначення фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток) за період з 01.10.2017р. по 30.06.2018р. встановлено його заниження на 37844417 грн.. Крім цього, відповідачем за результатами проведеної перевірки було встановлено завищення ТзОВ «ТД «Фідленс» показників у рядку 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» Звітів про фінансові результати за період з 01.10.2017р. по 30.06.2018 р.на суму 5000000 грн.. З цього приводу позивачем було надано Договір постачання скрапленого газу №П/28-11-17/1 від 28.11.2018 р., укладений з ТОВ «Пром Інвест ЛТД» (постачальник), видаткові та товарно-транспортні накладні. Однак, позивачем до перевірки не було надано актів прийому-передачі та інших документів, які б підтверджували використання зазначеної кількості газу скрапленого в господарському процесі підприємства, зокрема для сушіння сої та кукурудзи, придбання яких у ТОВ «Фідленс Фармінг» не підтверджено. Щодо оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 28.01.2019р. №0001171413, яким визначено грошове зобов`язання з ПДВ у сумі 10444353 грн., то таке винесено на підставі висновків перевірки про порушення позивачем п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198 ПК України, а саме заниження податкового зобов`язання з ПДВ у зв`язку з використанням підприємством товару (газу скрапленого) не в господарській діяльності на суму 1000000 грн.. Крім цього, враховуючи те, що господарські операції між ТОВ «Фідленс Фармінг» та позивачем ТзОВ «ТД «Фідленс» не відбувалися, то при декларуванні позивачем допущено порушення вимог п.198.1, 198.2, п.198.3 ст.198 ПК України, а саме безпідставно включено до складу податкового кредиту суму ПДВ по придбанні соєвих бобів, кукурудзи та крихт сухарів у ТОВ «Фідленс Фармінг» на загальну суму ПДВ 6134056,87 грн.. Також зазначає апелянт, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 28.01.2019 р. №0001181413, яким визначено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у сумі 171155 грн., винесено на підставі висновків за результатами перевірки повноти нарахування ПДВ за період з 01.10.2017р. по 30.06.2018р.. Щодо оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 20.02.2019р. №0002101413, яким застосовано штрафні санкції у сумі 500000 грн., то таке винесено у зв`язку з невиконанням позивачем податкових повідомлень-рішень від 28.01.2019 року №0001171413 та №0001181413 щодо виправлення помилок під час зазначення обов`язкових реквізитів податкових накладних протягом граничного строку п.120-1.2 ст.120-1 ПК України. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 31.07.2019р. та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. 

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2020 року задоволено клопотання ГУ ДПС у Львівській області про заміну відповідача ГУ ДФС у Львівській області його правонаступником, поновлено ГУ ДПС у Львівській області строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції від 31.07.2019 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС у Львівській області на рішення суду першої інстанції від 31.07.2019 року. 
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 20.02.2020 року справу було призначено до апеляційного розгляду в судове засідання на 11.03.2020 року. 
У подальшому апеляційний розгляд справи відкладався на 01.04.2020 року, на 06.05.2020 року і на 20.05.2020 року, у зв`язку із неявкою в судові засідання учасників справи (їх представників) та заявленими клопотаннями апелянта ГУ ДПС у Львівській області про відкладення розгляду справи через вирогідність поширення коронавірусу «covid-19». 
У засідання суду апеляційної інстанції на 20.05.2020 року учасники справи (їх представники) також не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи усі були повідомлені належним чином. 
Судом апеляційної інстанції 01.04.2020 року отримано заяву адвоката Федака С.І. про те, що ТзОВ «ТД «Фідленс» припинило діяльність та із 26.03.2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення юридичної особи, а тому і припинено договір про надання правничої допомоги цьому товариству. 
19.05.2020р. судом апеляційної інстанції отримано клопотання третьої особи ГУ ДПС у Чернігівській області (правонаступник ГУ ДФС у Чернігівській області) про проведення апеляційного розгляду справи без участі їхнього представника, у зв`язку із запровадженням у Україні карантину через поширення коронавірусу «covid-19». 
19.05.2020р. судом апеляційної інстанції також отримано клопотання представника апелянта ГУ ДПС у Львівській області про відкладення розгляду справи через вирогідність поширення коронавірусу «covid-19», до закінчення строку дії карантину. 
Протокольною ухвалою колегії суддів від 20.05.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання апелянта про відкладення розгляду справи, з врахуванням наступного. 
Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Тобто, публічно-правовий спір повинен бути вирішений судом, зокрема, своєчасно, з метою забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів особи, яка звернулася за судовим захистом. 
Ефективність такого захисту визначається в кожному випадку індивідуально, з врахуванням характеру спірних правовідносин, предмету спору та конкретних обставин справи. 
При цьому, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами. 
Розумний строк розгляду справи - це найкоротший строк розгляду і вирішення адміністративної справи, достатній для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушених прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах (ст.4 КАС України). 
У даній адміністративний справі за позовом ТзОВ «ТД «Фідленс» колегія суддів враховує особливість предмету спору та необхідність забезпечення судом правової визначеності у розглядуваних правовідносинах, шляхом ефективного, в тому числі своєчасного, вирішення судового спору. 
Одночасно, колегія суддів зазначає, що апеляційний розгляд справи неодноразово відкладався. 
Згідно ж витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, внесено запис 26.03.2020 року про припинення юридичної особи ТзОВ «ТД «Фідленс» у зв`язку із визнанням її банкрутом (а.с. 224-234 Т.2). 
Згідно ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що матеріли адміністративної справи чітко відображають правові позиції учасників справи, їхні доводи і обґрунтування містяться у позовній заяві та відзиві на позовну заяву, а також у апеляційній скарзі, а тому є достатніми для вирішення справи по суті апеляційних вимог та прийняття законного та обгрунтованого судового рішення. 
При цьому, судом апеляційної інстанції додатково отримано від апелянта (відповідача) письмові розрахунки податкових зобов`язань та штрафних (фінансових) санкцій за спірними ППР від 28.01.2019 року та від 20.02.2019 року. 
Відповідно до ст.313 КАС України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи. 
Одночасно, колегія суддів зазначає, що поверхневі та загальні покликання на існування карантину (через поширення коронавірусу «covid-19») не можуть вважатися безумовною і достатньою підставою для відкладення апеляційного розгляду справи. Також, рекомендація Ради суддів України (лист № 9рс-186/20 від 16.03.2020р.) не вказує на припинення судами розгляду справ, а лише встановлює особливий режим судів України, який включає в себе, зокрема, розгляд справ в режимі відеоконференції, по можливості здійснення розгляду справи без участі сторін, в порядку письмового провадження, рекомендацію учасникам судових засідань подавати до суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності за наявними у справі матеріалами. 
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. У протилежному випадку безальтернативні відкладення розгляду справи без пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя в умовах карантину може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи. 
Додатково колегія суддів враховує, що відповідно до ч.5 ст.44 КАС України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. 
Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи. 
Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989р. у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Він не буде відповідальним за відкладення, викликані станом його здоров`я, оскільки вони пов`язані з форс-мажорними обставинами. 
Окрім цього, Європейський суд з прав людини визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі "Varela Assalino contre le Portugal" (пункт 28, № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду. У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права. Європейський суд вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів. 
У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість апеляційного розгляду справи у відсутності учасників справи (їх представників). 
Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного. 
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем ГУ ДФС у Львівській області у період з 30.10.2018р. по 10.12.2018р. (термін проведення продовжувався терміном 10 р.д.), проведена документальна планова виїзна перевірка  ТзОВ «ТД «Фідленс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2017 року по 30.06.2018 року, валютного - за період з 01.10.2017р. по 30.06.2018р., єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.10.2017р. по 30.06.2018р., за результатами якої складено Акт перевірки №2850/13-01-14-13/40840881 від 17.12.2018р. (а.с. 22-61 Т.1). 
Відповідно до висновків вказаного Акту від 17.12.2018 року перевіркою встановлено порушення ТзОВ «ТД «Фідленс», зокрема: 1) п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, у зв`язку з чим занижено податок на прибуток всього в сумі 6811995 грн., в т.ч. за 2017 рік на 4538902 грн. та за 1 півріччя 2018 року на 2273093 грн.; 2) п.189.1 ст.189, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 ПК України, що призвело до: - завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (позитивне значення (р.19) за червень 2018 року на 171155 грн.; - заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (р.18) на загальну суму 6962902 грн., в т.ч. за грудень 2017 року на 4608398 грн., за січень 2018 року на 1781820 грн. та за лютий 2018 року на 572684 грн.; 3) п.120-1.2 ПК України, а саме встановлено відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в ЄРПН. 
Листом ГУ ДФС у Львівській області від 24.01.2019р. №3299/10/14.13-15 повідомлено позивача ТзОВ «ТД «Фідленс», що за результатами розгляду заперечення від 18.01.2019р. №3 на Акт перевірки №2850/13-01-14-13/40840881 від 17.12.2018р., Комісією з розгляду спірних питань ГУ ДФС у Львівській області вирішено висновки акта перевірки вважати правомірними та такими, що відповідають нормам чинного законодавства, а заперечення ТзОВ «ТД «Фідленс» від 18.01.2019р. №3 залишити без задоволення (а.с. 75-78, 79 Т.1). 
На підставі висновків Акта перевірки від 17.12.2018 року відповідачем винесено відносно позивача податкові повідомлення-рішення від 28.01.2019 року: -№0001161413, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання по податку на прибуток підприємств на суму 8514995 грн., в тому числі 6811996 грн. за податковим зобов`язанням та 1702999 грн. за штрафними фінансовими санкціями; -№0001171413, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 10444353 грн., в тому числі 6962902 грн. за податковим зобов`язанням та 3481451 грн. за штрафними фінансовими санкціями; -№0001181413, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за червень 2018 року на суму 171155 грн. (а.с. 80, 81, 82 Т.1). 
Також 20.02.2019 року відповідачем винесено відносно позивача податкове повідомлення-рішення №0002101413, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 500000 грн. за невиконання податкових повідомлень-рішень від 28.01.2019 року: №0001171413 та №0001181413 (а.с. 84 Т.1). 

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, з урахуванням наступного. 
Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює та визначає ПК України. 
Так, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України). 
Згідно пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. 
Базою оподаткування, у розумінні п.135.1 ст.135 ПК України, є грошове вираження об`єкта оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу. 
Відповідно до п.137.1 ст.137 ПК України, податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу. 
Згідно п.138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. 
Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України). 
Також суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно п.3 розд.І Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затв. наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013р. №73 (далі - НП(С)БО 1), звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) - це звіт про доходи, витрати, фінансові результати та сукупний дохід. 
У звіті про фінансові результати розкривається інформація про доходи, витрати, прибутки і збитки, інший сукупний дохід та сукупний дохід підприємства за звітний період (п.8 розд. ІІ НП(С)БО 1). 
Витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками) (п.3 розд. І НП(С)БО 1). 
Фінансова звітність повинна бути достовірною (правдивою). Одним з принципів формування фінансової звітності підприємства є превалювання сутності над формою, за яким операції повинні обліковуватись відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (п.3, п.6 розд. ІІІ НП(С)БО 1). 
Також, відповідно до п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід» (П(С)БО 15), затв. наказом МФ України від 29.11.1999 року № 290, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. 
Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів,  робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації  продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо) (п.7 П(С)БО 15). 
Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, інших активів) визнається в разі наявності всіх наведених нижче умов: покупцеві передані ризики й вигоди, пов`язані з правом власності на продукцію (товар, інший актив); підприємство не здійснює надалі управління та контроль за реалізованою продукцією (товарами, іншими активами); сума доходу (виручка) може бути достовірно визначена; є впевненість, що в результаті операції відбудеться збільшення економічних вигод підприємства, а витрати, пов`язані з цією операцією, можуть бути достовірно визначені (п.8 П(С)БО 15). 
Пунктом 15 П(с)БО 15 передбачено, що визначений дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) не коригується на величину пов`язаної з ним сумнівної та безнадійної дебіторської заборгованості. Сума такої заборгованості визнається витратами підприємства згідно з Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість». Доходом визнається сума зобов`язання, яке не підлягає погашенню». 
Дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню (п.21 П(С)БО 15). 
Відповідно до п.п.5-7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затв. наказом МФ України від 31.12.1999р. №318 (далі - П(С)БО 16), витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань. Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. 
Колегія суддів також враховує, що підпунктом 14.1.181 ст.14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. 
Відповідно до п.189.1. ст.189 ПК України, у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання. 
Згідно п.п.«а» п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. 
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п.198.2 ст.198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. 
Згідно п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. 
Пунктом 198.5 статті 198 ПК України передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу). 
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних (абз.6 п.198.5 ст.198 ПК України). 
З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (абз.7 п.198.5 ст.198 ПК України). 
У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (абз.10 п.198.5 ст.198 ПК України). 
Крім цього, пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. 
Об`єктом оподаткування є, зокрема, операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю (п.185.1 ст.185 ПК України). 
Від`ємне значення суми податку на додану вартість розраховується за правилами п.200.1 ст.200 ПК України як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду і сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. 
Згідно п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. 
Таким чином, необхідною умовою для формування суб`єктом господарювання податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, є, зокрема, фактичне здійснення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг). При цьому, правові наслідки у податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто дії або події, які викликають зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах. 
Крім цього, суми податку на додану вартість для цілей формування податкового кредиту, а також суми, включені до складу витрат, повинні бути фактично сплачені платником податків при придбанні товарів (послуг). Факт придбання товарів (послуг) повинен підтверджуватися належним чином складеними первинними документами, які відображають реальність здійснення такої господарської операції та, в свою чергу, є підставою для формування податкового обліку. 
Засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р. №996-XIV (далі -Закон). 
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи (ст.9 Закону). 
Підприємства зобов`язані складати фінансову звітність на підставі даних бухгалтерського обліку (ст.11 Закону). 
Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку (ст.3 Закону). 
Водночас, суд апеляційної інстанції також враховує, що правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції. 
Будь-які документи мають силу первинних документів і можуть бути використані для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарських операцій. 
При цьому, сама по собі наявність належним чином оформлених первинних документів не може бути єдиною і достатньою підставою для підтвердження правомірності включення сум витрат до податкового обліку, у разі недоведення реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. З метою податкового обліку господарські операції мають оформлюватися будь-якими первинними документами, але їх зміст та складання повинні відповідати не лише вимогам податкового законодавства, а й законодавчо установленим вимогам щодо оформлення такої операції. 
Відтак, розглядаючи спір про правомірність формування платником податку понесених витрат, необхідно надати належну правову оцінку усім доказам та обставинам, що стосуються предмету доказування, в їх сукупному зв`язку один з одним, з`ясувати характер та зміст спірних операцій позивача з його контрагентом, дослідити договори укладені з останнім, а також усі укладені на його реалізацію первинні документи, пов`язані з їх виконанням та які належить складати залежно від певного виду господарської операції, і лише на підставі цього зробити вмотивований висновок про достовірність чи не достовірність даних, вказаних в первинних документах, або про їх невідповідність вимогам чинного податкового законодавства чи навпаки, а також про те, чи відбувся дійсний рух активів між учасниками відповідних операцій, встановити наявність зв`язку між фактом придбання товарів та робіт (послуг) з понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку та використання цих товарів у господарській діяльності. 

З матеріалів справи та доводів апелянта (відповідача) видно, що підставою для висновків податкового органу про заниження ТзОВ «ТД Фідленс» оподатковуваного доходу за період з 01.10.2017р. по 30.06.2018р. на суму 2174133 грн., стало, те, що на думку відповідача, позивачем не підтверджено реальність проведених взаємовідносин з ТОВ «Альпарі Трейдінг». Відповідач зазначає, що станом на 01.10.2017 року згідно з даними бухгалтерського обліку в позивача рахується кредиторська заборгованість ТОВ «Альпарі Трейдінг» в сумі 2608959,69 грн., яка станом на 30.06.2018 року не погашена, притому, що дата виникнення цього ж зобов`язання - липень 2017 року. На момент проведення перевірки вказана заборгованість непогашена, взаєморозрахунки з даним підприємством не проводилися, до перевірки первинних документів (договори, акти, накладні тощо) по взаєморозрахунках з вищевказаним контрагентом не представлено, тому зроблено висновок, що якщо ТОВ «Альпарі Трейдінг» вимог до позивача щодо компенсації вартості товарів/послуг не надано (що підтверджується наявною кредиторською заборгованістю по балансовому рахунку 631), то такі товари/послуги вважаються отриманими безоплатно. 
Так, з матеріалів справи видно та не заперечується сторонами по справі, що 01 травня 2017 року між ТОВ «Альпарі Трейдінг» (Продавець) та ТзОВ «ТД Фідленс» (Покупець) було укладено договір поставки №1/05-17, відповідно до умов якого Продавець зобов`язувався передати у власність Покупця товарно-матеріальні цінності, а Покупець - прийняти товарно-матеріальних цінностей від Продавця та оплатити їх на умовах, визначених договором (а.с. 85-88 Т.1). 
Згідно п.4.1 цього Договору №1/05-17 від 01.05.2017р. Покупець здійснює оплату кожної партії товару з відстрочкою платежу 60 календарних днів, тобто укладений між сторонами договір є оплатним. 
Також матеріалами справи підтверджено факт поставки товару (мінеральної води) на загальну суму 2608959,69 грн., а саме видатковими накладними: №8659 від 28.07.2017р. на суму 587865,31 грн.; №8661 від 31.07.2017р. на суму 706557,74 грн.; №8662 від 31.07.2017р. на суму 822263,04 грн.; №8663 від 31.07.2017р. на суму 492273,60 грн. (а.с. 89-93 Т.1). 
Судом першої інстанції вірно враховано, що підпунктом 14.1.13 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що безоплатно надані товари, роботи, послуги - це: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки поставка товару відбувалась на підставі укладеного між ТОВ «Альпарі Трейдінг» та позивачем оплатного договору поставки №1/05-17 від 01.05.2017 року, то така поставка не відповідає визначенню поняття «безоплатно надані товари», наведеному в п.п.14.1.13 п.14.1 ст.14 ПК України. 
Крім цього, відповідачем не спростовано, що термін позовної давності, який згідно ст.257 ЦК України складає 3 (три) роки та протягом якого ТОВ «Альпарі Трейдінг» може звернутися до суду із вимогою про оплату, не закінчився, відповідно вищевказана заборгованість не є безнадійною згідно п.14.1.11 ПК України, не є безповоротною фінансовою допомогою згідно п. 14.1.257 ПК України та не підлягає включенню до об`єкту оподаткування податком на прибуток згідно п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України. 
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.01.2019 року №0001161413, яким позивачу збільшено податкове зобов`язання по податку на прибуток підприємств на суму 391344 грн.. 

Також з матеріалів справи видно, що підставою для винесення відповідачем податкового повідомлення-рішення від 28.01.2019 року №0001161413, яким збільшено позивачу податкове зобов`язання по податку на прибуток підприємств внаслідок завищення валових витрат позивачем на суму 5000000 грн. та податкового повідомлення-рішення від 28.01.2019 року №0001171413, яким збільшено позивачу податкове зобов`язання з податку на додану вартість, стали висновки податкового органу про те, що позивачем безпідставно включено до податкового кредиту суми податку на додану вартість в сумі 1000000 грн., внаслідок недоведеності використання в господарській діяльності скрапленого газу, отриманого від ТОВ «ПРОМ ІНВЕСТ ЛТД». 
З цього приводу судом першої інстанції вірно враховано, що згідно акту від 27.11.2017 року,    в зв`язку із пошкодженням покрівлі складу сировини позивача відбулось залиття водою зернової сировини, що знаходилась в ньому (а.с. 93 Т.1). 
28 листопада 2017 року між ФОП ОСОБА_1 (Орендодавець) та ТзОВ «ТД Фідленс» (Орендар) було укладено договір оренди обладнання №56/17, згідно умов якого Орендодавець зобов`язаний передати в оренду Орендарю мобільну зерносушарку AGREX PRT 200 (а.с. 94-96 Т.1). 
Матеріалами справи підтверджено поставку мобільної зерносушарки позивачу, а саме: - актом приймання-передачі від 01.12.2017 року; товарно-транспортною накладною №Р606 від 01.12.2017 року; актом надання послуг №606 від 01.12.2017 року. Повернення мобільної зерносушарки підтверджено: актом приймання-передачі від 30.01.2018 року; товарно-транспортною накладною №Р524 від 30.01.2017 року; актом надання послуг №524 від 30.01.2018 року (а.с. 97-102 Т.1). 
Крім цього, судом першої інстанції вірно встановлено, що 28.11.2017 року між ТОВ «ПРОМ ІНВЕСТ ЛТД» (Постачальник) та ТзОВ «ТД Фідленс» (Покупець) було укладено договір №П/28-11-17/1 постачання скрапленого газу, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується відповідними партіями передавати у власність Покупцеві скраплений вуглеводневий газ, а Покупець - прийняти товар у власність та здійснити його оплату на умовах визначених цим договором. Згідно п. 2.3 договору Покупець взяв на себе зобов`язання оплатити вартість поставленого товару протягом 180 (ста восьмидесяти) днів з моменту отримання товару (а.с. 103-106 Т.1). 
Виконання вказаного Договору постачання скрапленого газу №П/28-11-17/1 від  28.11.2017 року підтверджується матеріалами справи, а саме: видатковими накладними за листопад 2017 року; податковими накладними за листопад 2017р.; товарно-транспортними накладними за грудень 2017 р. та січень 2018 року; платіжним дорученням №514 від 15.12.2017р. про часткову оплату придбаного скрапленого газу (а.с. 107-132 Т.1). 
Судом першої інстанції також вірно встановлено та враховано, що факт використання скрапленого газу підтверджується актом про списання товарів №3894 від 30.12.2017 року на 151,4645 т. скрапленого газу та актом про списання товарів №1101 від 30.01.2018 року на 151,4645 т. скрапленого газу (а.с. 133, 134 Т.1). 
Відносно доводів відповідача (апелянта) про те, що в технологічному процесі не передбачено операції сушіння зернової сировини, то судом першої інстанції вірно зазначено, що п.11.6 Правил організації і ведення технологічного процесу виробництва комбікормової продукції, затв. наказом Міністерства агропромислової політики України №84 від 20.03.1998 року, передбачено використання при виготовленні преміксів як одного із видів комбікормової продукції зерна з вологістю не більше 13%, а при перевищенні 13% зерно підлягає сушінню в сушарках. 
Крім цього, в матеріалах справи є копії посвідчень про якість №34 та №35 від 21.12.2017р., видані позивачу ТОВ «ФІДЛЕНС ФАРМІНГ», згідно яких вологість зернової сировини складала 30% (а.с. 168, 169 Т.1). 
Відносно доводів відповідача про неможливість роботи мобільної зернової сушарки AGREX PRT 200 на скрапленому природному газі, а лише на дизельному пальному, то такі спростовуються інформацією з офіційного сайту компанії AGREX (http://agrex.com) згідно якої, мобільна сушарка PRT 200 може працювати як на дизельному пальному, так і на скрапленому газі. 
Таким чином, використання позивачем у власній    господарській діяльності скрапленого природного газу підтверджено відповідними первинними документами та не спростовано доводами апеляційної скарги. 
Враховуючи вищенаведене суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про визнання протиправними та скасування у відповідних частинах податкових повідомлень-рішень від 28.01.2019 року: №0001161413 про збільшення позивачу податкового зобов`язання по податку на прибуток підприємств та №0001171413 про збільшення позивачу податкового зобов`язання з податку на додану вартість. 

Також зі змісту Акту перевірки від 17.12.2018 року та доводів відповідача (апелянта) видно, що підставою для винесення податкового повідомлення-рішення від 28.01.2019 року №0001161413, яким позивачу збільшено податкове зобов`язання по податку на прибуток підприємств та податкового повідомлення-рішення від 28.01.2019 року №0001171413, яким позивачу збільшено податкове зобов`язання з податку на додану вартість, стало не підтвердження реальності здійсненої між позивачем та ТОВ «ФІДЛЕНС ФАРМІНГ» операції з поставки соєвих бобів та кукурудзи. 
З цього приводу судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 05.12.2016 року між ТОВ «ФІДЛЕНС ФАРМІНГ» (Постачальник) та ТзОВ «ТД Фідленс» (Покупець) укладено договір поставки товару №5/12 (а.с. 144-145 Т.1). 
Здійснення господарської операції за вказаним договором поставки товару №5/12 від 05.12.2016 року підтверджується, зокрема, копіями видаткових та податкових накладних за грудень 2017 року на поставку соєвих бобів та кукурудзи. Надання позивачем оборотно-сальдових відомостей по взаєморозрахунках з ТОВ «ФІДЛЕНС ФАРМІНГ» підтверджується додатком 4 до акту перевірки (а.с. 146-167 Т.1). 
Відносно доводів відповідача (апелянта) про    відсутність товарно-транспортних накладних, як доказ нереальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «ФІДЛЕНС ФАРМІНГ», то судом першої інстанції вірно встановлено та взято до уваги те, що переміщення товару здійснювалось в межах складів автонавантажувачами, а відтак необхідність оформлення товарно-транспортних накладних була відсутня. 
Наведені обставини підтверджені, зокрема, копією листа ТОВ «ФІДЛЕНС ФАРМІНГ» №1/02-18 від 01.02.2018 року (а.с. 143 Т.1) та не спростовані доводами апеляційної скарги. 
Судом першої інстанції також вірно зазначено, що податковим законодавством не визначено товарно-транспортну накладну як обов`язковий первинний документ на підтвердження реального здійснення господарської операції з поставки товару, тому відсутність товарно-транспортних накладних на перевезення товару між позивачем та ТОВ «ФІДЛЕНС ФАРМІНГ», за наявності в матеріалах справи інших доказів, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій та використання таких операцій у власній господарській діяльності, не свідчить про допущення позивачем порушень вимог податкового законодавства та нереальність здійснених ним операцій. 
Відносно покликання відповідача (апелянта) на інформацію з інформаційних баз даних ДФС України, про те, що з 22 березня 2018 року ТОВ «ФІДЛЕНС ФАРМІНГ» не звітує, є фігурантом кримінальних справ, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2018р. по справі №757/37813/18-к накладено арешт на кошти-суми ПДВ в системі електронного адміністрування ПДВ по ТОВ «Аленгез Фармінг», то в справі відсутні відповідні вироки суду. 
Крім цього, наявність інформації з АІС «Податковий борг» та ЄРПН по ТОВ «ФІДЛЕНС ФАРМІНГ» не може бути належним доказом нереальності господарської операції між позивачем та ТОВ «ФІДЛЕНС ФАРМІНГ», оскільки обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов`язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку. Формування суб`єктом господарювання витрат та податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов`язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних). Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. 
Таким чином, апелянтом не спростовано висновків суду першої інстанції щодо реально здійсненої позивачем операції з придбання соєвих бобів та кукурудзи, що є підставою для задоволення позовних вимог в цій частині. 

Також з матеріалів справи видно, що підставою для винесення відповідачем податкового повідомлення-рішення від 28.01.2019 року №0001161413, яким збільшено позивачу податкове зобов`язання по податку на прибуток підприємств та податкового повідомлення-рішення від 28.01.2019 року №0001171413, яким збільшено позивачу податкове зобов`язання з податку на додану вартість, внаслідок безпідставного включення ним до податкового кредиту суми податку на додану вартість в сумі 2033399,10 грн., стали висновки податкового органу про не підтвердження реальності здійсненої між позивачем та ТОВ «ФІДЛЕНС ФАРМІНГ» операції з поставки крихти сухарів. 
З цього приводу судом першої інстанції вірно встановлено, що реальність здійсненої між позивачем та ТОВ «ФІДЛЕНС ФАРМІНГ» операції з поставки крихти сухарів підтверджено матеріалами справи, а саме: договором поставки товару №5/12 від 05.12.2016 року; видатковими та податковими накладними на поставку крихти сухарів за січень 2018 року (а.с. 144, 184-250 Т.1; а.с.1-16 Т.2). Надання позивачем оборотно-сальдових відомостей по взаєморозрахунках з ТОВ «ФІДЛЕНС ФАРМІНГ» підтверджується додатком 4 до акту перевірки. 
Також, як уже було зазначено вище, відсутність товарно-транспортних накладних та/або сертифікатів, також, не є безумовною підставою для відсутності права позивача на формування податкового кредиту. Ненадання зазначених документів не позбавляє платника права на формування кредиту, за умови наявності інших первинних документів, які спростовують факт безтоварності господарських операцій. 
Доводами апеляційної скарги не спростовано наявність належно оформлених первинних документів, що підтверджують реальність господарської операції з ТОВ «ФІДЛЕНС ФАРМІНГ» щодо постачання крихти сухарів, що є підставою для задоволення позовних вимог і в цій частині. 

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення від 28.01.2019 року №0001181413, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за червень 2018 року на суму 171155 грн. та податкове повідомлення-рішення від 20.02.2019 року №0002101413, яким до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 500000 грн. за невиконання податкових повідомлень-рішень №0001171413 та №0001181413 від 28.01.2019 року, є також протиправними, оскільки судом встановлено протиправність рішень за невиконання яких до позивача застосовано штраф. 

Згідно статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду від 31.07.2019 року винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування. 
Одночасно, колегія суддів зазначає, що у резолютивній частині рішення суду першої інстанції від 31.07.2019 року вказано про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області за №0002101413 від 28.01.2019 року. Однак, фактично це податкове повідомлення-рішення №0002101413 було винесено 20.02.2019 року. Тому, ця очевидна описка в судовому рішенні щодо дати винесення ППР може бути виправлена самим судом першої інстанції згідно статті 253 КАС України. 
Відповідно до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Згідно ж частини 2 статті 319 КАС України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, то припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті (тобто для скасування судового рішення і закриття провадження у справі за статтею 238 КАС України). 
Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції від 31.07.2019 року - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд 

постановив: 

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області - залишити без задоволення. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року в адміністративній справі №1.380.2019.001437 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Фідленс» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий:	 	В. В. Гуляк 	
Судді:	 	О. М. Довгополов 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Повний текст постанови складено 25.05.2020 року