П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  824/101/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Боднарюк Олег Васильович  
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
25 травня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Іваненко Т.В.  Граб Л.С. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернівецької міської ради на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Чернівецької міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департаменту містобудівного комплексу за земельних відносин Чернівецької міської ради з наступними позовними вимогами:
- визнати протиправним та скасувати пункт 48 рішення 75 сесії Чернівецької міської ради VII скликання від 20.12.2019 року за № 2018;
- зобов`язати Чернівецьку міську раду надати ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтованою площею 0,1200 га, для індивідуального садівництва;  
- стягнути з Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_1 десять тисяч гривень завданої моральної шкоди;
- зобов`язати Чернівецьку міську раду подати до Чернівецького окружного адміністративного суду звіт про виконання  рішення суду у цій справі протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.    
Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідачем безпідставно відмовлено йому у наданні дозволу на складання проекту відведення щодо передачі безоплатно у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,12га для індивідуального садівництва. Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним та  таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що підстава для відмови відповідачем у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою відсутня в переліку підстав, визначених статтею 118 Земельного кодексу України, та порушує порядок продажу земельних ділянок на земельних торгах, визначений статтею 136 Земельного кодексу України.
В обґрунтування позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди зазначив, що неналежне виконання відповідачем своїх повноважень, призвело до порушення прав позивача, та свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.  
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено повністю, а саме:
- визнано протиправним та скасовано пункт 48 рішення 75 сесії Чернівецької міської ради VII скликання від 20.12.2019 року за № 2018;
- зобов`язано Чернівецьку міську раду надати ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за адресою: вул. Південно - Кільцева, навпроти будівлі № 47 в м. Чернівцях, орієнтованою площею 0,12 га, для індивідуального садівництва;   
- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_1 десять тисяч гривень завданої моральної шкоди;
- зобов`язано Голову Чернівецької міської ради подати до Чернівецького окружного адміністративного суду в місячний строк після набрання цим рішенням законної сили - звіт про виконання судового рішення.
Не погодившись із прийнятим рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати у зв"язку з порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. З підстав викладених в апеляційній скарзі, апелянт просить прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, на переконання апелянта, відмовляючи позивачу в наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва, орган місцевого самоврядування взяв до уваги та врахував раніше прийняте рішення про продаж земельних ділянок з аукціону, а також містобудівну документацію міста Чернівці.
Крім того, апелянт вважає відсутніми підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки суд першої інстанції не з`ясував, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні.
Також, на переконання апелянта, суд не вправі перебирати на себе виключні повноваження та функції Чернівецької міської ради (у складі її пленарного засідання), стосовно вирішення питання про передачу земельної ділянки в користування.
В силу положень ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи, які також підтверджені під час апеляційного розгляду.
ОСОБА_1 є учасником бойових дій, який брав участь в бойових діях в Афганістані, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 17.08.2015року на довічний термін дії та довідкою, виданою 13.02.2019року ІНФОРМАЦІЯ_1 за №34/к.
22.02.2019 року позивач звернувся із заявою до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради про надання дозволу на складання проекту відведення, щодо передачі безоплатно у власність земельної ділянки за адресою: вул. Південно - Кільцева, навпроти будівлі № 47 в м. Чернівцях, орієнтовною площею 0,12га для індивідуального садівництва. До заяви, крім документів, що посвідчують особу та його статус, позивач також додав викопіювання з кадастрової карти з бажаним місцем розташування земельної ділянки та викопіювання з Генерального плану м.Чернівців.
Листом від 12.03.2019 року за №К-1419/0-04/01 департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради повідомив позивача, що матеріали з приводу приватизації земельної ділянки на вул.Південно-Кільцевій, навпроти будівлі №47 площею 0,12 га для індивідуального садівництва направлені на розгляд до Координаційного центру з питань соціальної та психологічної підтримки учасників антитерористичної операції при виконавчому комітету Чернівецької міської ради. Після надання Координаційним центром пропозицій з вирішення даного питання, управлінням земельних ресурсів департаменту буде підготовлено відповідний проект рішення на розгляд міської ради.
Позивач 03.10.2019 року повторно звернувся до департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради та повідомив, що він є учасником бойових дій, які відбувалися в Афганістані, а не учасником антитерористичної операції в Україні, а тому в даному випадку не потрібне погодження Координаційного центру з питань соціальної та психологічної підтримки учасників антитерористичної операції при виконавчому комітету Чернівецької міської ради. 
Пунктом 48 рішення 75 сесії Чернівецької міської ради VII скликання від 20.12.2019р. за №2018 відмовлено позивачу, як учаснику бойових дій, у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою вул. Південно- Кільцева, навпроти будівель №47, орієнтовною площею 0,12 га, для індивідуального садівництва у зв`язку з підготовкою матеріалів для продажу території, до якої входить дана земельна ділянка на земельних торгах та нераціональним її використання з таким цільовим призначенням. 
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки зі  встановлених судом обставин вбачається, що позивачем дотримано всіх критеріїв визначених земельним законодавством за для реалізації свого права на отримання земельної ділянки. В свою чергу, підставу для відмови відповідача у наданні позивачеві дозволу на розроблення проекту землеустрою суд визнав незаконною, оскільки така підстава відсутня в переліку визначених статтею 118 ЗК України. При цьому, зобов"язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення садівництва на переконання суду першої інстанції, не є втручанням у дискреційні повноваження Чернівецької міської ради, а є обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача.
Крім того, зважаючи на встановлений факт порушення прав позивача, суд першої інстанції  дійшов  висновку  що розумний та адекватний розмір відшкодування моральної шкоди повинен становити 10 тисяч гривень, як такий, що в повній мірі відповідає та є співмірним із тим приниженням та "шанобливим" ставленням суб`єкта владних повноважень до людей, які ризикуючи власним життям брали участь в бойових діях, виконуючи завдання держави.
Також, оцінивши в сукупності обставини справи, суд прийшов до висновку про необхідність застосувати до  Чернівецької міської ради в особі голови цієї ради - зобов`язання, у вигляді подання   (надіслання) до суду у місячний строк після набрання цим рішенням законної сили, звіт про виконання судового рішення, що сприятиме ефективному захисту порушеного права зі сторони суб`єкта владних повноважень.
При прийнятті рішення, судом першої інстанції, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, враховано висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, що викладені у постановах від 27.02.2018р. у справі №545/808/17, від 05.03.2019р. у справі №2040/6320/1823, від 05.2018р. у справі №825/602/17, від 22.12.2018р. у справі №804/1469/17, від 26.02.2019р. у справі №802/721/18-а та від 05.03.2019р. у справі №2040/6320/18, від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.
Колегія суддів, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III (надалі - ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.
У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара. (п. «в» ст. 121 ЗК України)
Позивач є громадянином України, а тому має право на набуття права власності на земельну ділянку для ведення садівництва. При цьому, підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України. Відповідно до положень частини 6 статті 118 ЗК України Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
У частині 7 статті 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Частинами 10, 11 статті 118 ЗК України встановлено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.
Земельним Кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, які наведені вище. При цьому, як вірно зауважив суд першої інстанції, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.12.2013р. у справі №21-358а13, постановах Верховного Суду від 27.02.2018р. у справі №545/808/17 та від 05.03.2019р. у справі №2040/6320/18.
Так, 22.02.2019 року позивач звернувся до департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради із заявою, в якій просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення садівництва орієнтовною площею 0,12 га за рахунок земель запасу міста. При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку цільове призначення земельної ділянки, відносно якої позивачем подано заяву про передачу її у власність, відповідає містобудівній документації, затвердженої у місті Чернівцях.
В свою чергу відповідач, як підставу відмови позивачеві у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою вул.Південно-Кільцева, навпроти будівлі №47 для індивідуального садівництва,  посилається на наявність підготовленого акту вибору земельної ділянки для продажу на аукціоні.
Необхідно зауважити, що Земельним Кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, і чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.
Проте відповідачем, в оскаржуваному рішенні міської ради не наведено жодної з підстав, передбачених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Разом з тим зі змісту оскаржуваного рішення відповідача судом встановлено, що  відносно земельної ділянки на вул.Південно-Кільцевій, навпроти будівлі №47 в м.Чернівцях готуються документи для продажу території, до якої входить дана земельна ділянка на земельних торгах, однак така ділянка на час розгляду справи не знаходиться у процедурі відчуження.
Згідно відповіді департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради від 23.01.2020р. за №0333/0-04/01 судом встановлено, що рішень щодо оформлення права власності територіальної громади м.Чернівців на спірну земельну ділянку не приймалось, право власності в період з лютого по грудень 2019 року на зазначену земельну ділянку не реєструвалося. Вказана земельна ділянка не є сформованою, тобто немає кадастрового номеру, не визначені межі земельної ділянки та її площа, не внесена інформація щодо неї до Державного земельного кадастру, відсутня державна реєстрація речового права за територіальною громадою міста Чернівців, в особі відповідача.
Таким чином, враховуючи встановлені у справі обставини, вимоги Земельного Кодексу України, колегія суддів підтримує позицію суду першої інстанції, що  підстава для відмови відповідача у наданні позивачеві дозволу на розроблення проекту землеустрою є незаконною, оскільки така підстава відсутня в переліку визначених статтею 118 ЗК України.
Крім того, частиною 7 статті 118 ЗК України встановлено місячний строк розгляду клопотання особи щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Оскільки встановлено, що позивач звернувся до відповідача з відповідним клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою 22.02.2019 року, а оскаржуване рішення винесено 22.12.2019 року, в даному випадку відповідачем допущено порушення місячного строку розгляду клопотання позивача.
Також колегія суддів вважає за необхідне врахувати, що позивач є учасником бойових дій та приймав участь в бойових діях в Афганістані, що відповідачем при прийнятті спірного рішення також не враховано.
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій (статті 5,6) надаються такі пільги, зокрема, першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.
Що стосується вимоги позивача про зобов`язання Чернівецької міської ради прийняти рішення за заявою позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,12га, згідно з графічними матеріалами, поданим в якості додатку до клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, колегія суддів підтримує позицію суду першої інстанції, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. 
При цьому, в даному випадку колегія суддів вважає відсутнім факт втручання суду у дискреційні повноваження Чернівецької міської ради, оскільки повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано частинами 6-7 статті 118 ЗК України.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.05.2018р. у справі №825/602/17, від 22.12.2018р. у справі №804/1469/17, від 26.02.2019р. у справі №802/721/18-а та від 05.03.2019р. у справі №2040/6320/18.
За результатом судового розгляду справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10 тисяч гривень.
Зокрема, суд врахував, що з заявою позивач  звернувся до департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради 22.02.2019року,  та  з причин не залежних від останнього, повторно змушений був звернутися до департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради. Відтак, лише через 10 місяців після подання вказаної заяви, а саме 20.12.2019 року, відповідачем пунктом 48 оскаржуваного рішення за №2018 відмовлено позивачеві, як учаснику бойових дій у її задоволенні, всупереч  вимог статті 118 ЗК України, не розглянувши клопотання в місячний термін.
Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.
Відповідно до частини першої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини другої статті 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (пункт 4 частини другої статті 23 ЦК України).
При цьому, відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
Більше того необхідно врахувати, що позивач є учасником бойових дій і як кожний громадянин України відповідно до Конституції України та Земельного кодексу України має право на отримання безоплатно у власність земельної ділянки у відповідності до вимог статті 121 ЗК України, при цьому ще й з урахуванням наданих законодавством пільг.
Щодо  розміру моральної шкоди, то відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Зважаючи на наведене вище, колегія суддів також вважає, що розумний та адекватний розмір відшкодування моральної шкоди повинен становити 10 тисяч гривень, як такий, що в повній мірі відповідає та є співмірним із тим приниженням та "шанобливим" ставленням суб`єкта владних повноважень  до людей, які ризикуючи власним життям брали участь в бойових діях, виконуючи завдання держави.
Окрім того, враховуючи, що позивачем дотримано всіх критеріїв визначених земельним законодавством задля реалізації свого права на отримання земельної ділянки, оцінивши в сукупності обставини справи, керуючись вимогами частини 1-3 статті 382 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про доцільність застосування до Чернівецької міської ради в особі голови цієї ради - зобов`язання, у вигляді подання   (надіслання) до суду у місячний строк після набрання цим рішенням законної сили, звіт про виконання судового рішення, що сприятиме ефективному захисту порушеного права зі сторони суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, за результатом апеляційного розгляду справи, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що Чернівецький окружний адміністративний суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача, зважаючи на те, що дії відповідача, як суб"єкта владних повноважень у спірних правовідносинах, що виникли між сторнами не відповідають критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України.
В свою чергу, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України             судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам закону судове рішення в оскаржуваній частині відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Чернівецький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Чернівецької міської ради залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Іваненко Т.В.    Граб Л.С.