___
Верховний
Суд
 
Ухвала
Іменем України 
 
29 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-388/2010
провадження № 61-6868ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М. 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10 березня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Запорізької області                                 від 27 квітня 2017 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади село Луначарське в особі Луначарської сільської ради, Комунального підприємства «Бердянське районне бюро технічної інвентаризації», третя особа - ОСОБА_2 про визнання права власності на об`єкт нерухомості, 
ВСТАНОВИВ:
У червні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до територіальної громади село Луначарське в особі Луначарської сільської ради, КП «Бердянське районне бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на об`єкт нерухомості, посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право власності на майновий пай від 01 квітня 2009 року йому належить доля майна КСП «Зоря» на суму                                  18 547,55 грн.
Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 січня 2010 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності на цілий об`єкт нерухомості (корівник) - будівлю літера «А», що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язано Комунальне підприємство «Бердянське районне бюро технічної інвентаризації» здійснити реєстрацію прав власності на вищезазначену будівлю за ОСОБА_1 .
Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 27 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 січня 2010 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.
09 квітня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Запорізького апеляційного суду              від 10 березня 2020 року, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву.
Вивчивши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10 березня 2020 року, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке. 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
23 грудня 2019 року ОСОБА_1 подав до апеляційного суду заяву про перегляд рішення Апеляційного суду Запорізької області від 27 квітня 2017 року за нововиявленими обставинами.
Свою заяву обґрунтовував тим, що у рішенні апеляційного суду Запорізької області             від 27 квітня 2017 року, підставою задоволення апеляційної скарги зазначено зокрема те, що позивачем не доведено фактів порушення Комунальним підприємством «Бердянське районне бюро технічної інвентаризації» прав позивача, між тим вимоги до вказаного відповідача були похідними від вимог заявлених до територіальної громади село Луначарське в особі Луначарської сільської ради. Крім того, відповідно до відомостей отриманих заявником 18 грудня 2019 року та відповідно до постанови Донецького апеляційного господарського суду від 10 квітня 2014 року станом на час розгляду справи в апеляційному суді існувала можливість виділу в натурі майна КСП «Зоря», а апелянтом ОСОБА_2 стверджувалось протилежне. Випискою з протоколу № 2 від 02 березня 2007 року отриманого заявником, вбачається, що пайовикам КСП «Зоря» були видані свідоцтва на право власності на майнові паї члена КСГП, при цьому апелянт ОСОБА_2 та ТОВ «АФ НИВА ПЛЮС» у списку пайовиків відсутні. Також вартість спірного майна зазначена ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, не доведена належними доказами.
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина четверта, п`ята статті 423 ЦПК України). 
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.
Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.
Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції стосовно того, що зазначені обставини, на які посилається заявник, як на підставу перегляду рішення апеляційної інстанції за нововиявленими обставинами були предметом розгляду, як у суді апеляційної, так і під час перегляду у суді касаційної інстанції, та були враховані судами під час розгляду, а тому заява зводиться до незгоди із зазначеними судовими рішеннями, і не може бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені в скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України, та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10 березня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Запорізької області від 27 квітня 2017 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади село Луначарське в особі Луначарської сільської ради, Комунального підприємства «Бердянське районне бюро технічної інвентаризації», третя особа - ОСОБА_2 про визнання права власності на об`єкт нерухомості відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                          І. В. Литвиненко  
 
                                                                  В. С. Висоцька
 
                                                                                                      І. М. Фаловська