Постанова
Іменем  України 
 
01 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 4.3/2-1744/2006
 
провадження № 61-10987 св 19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , частковим правонаступником якої є ОСОБА_2 ; 
представникпозивача -  ОСОБА_3 ;
залучений правонаступник -  ОСОБА_2 ;
відповідач - Глибоцька сільська рада Харківського району Харківської області;
представниквідповідача - Мирось Сергій Васильович;
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1  - ОСОБА_3  - на постанову Харківського апеляційного суду від 11 червня 2019 року у складі колегії суддів: Піддубного Р. М.,                      Котелевець А. В., Тичкової О. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2006 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Глибоцької сільської ради Харківського району Харківської області про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, визнання права власності. 
 
Позовна заява мотивована тим, що 20 грудня 1996 року між регіональним відділенням Фонду державного майна України в Харківській області та товариством покупців членів трудового колективу радгоспу ім. Кірова було укладено та посвідчено державним нотаріусом першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області за № 2-5675 договір купівлі-продажу, за умовами якого останнє набуло право власності на державне майно, у тому числі нерухоме, цілісного майнового комплексу радгоспу ім. Кірова, яке знаходиться по АДРЕСА_1 . 
Посилаючись на те, що ухвалою Арбітражного суду Харківської області                     від 05 лютого 2001 року майно колективного сільськогосподарського підприємства ім. Кірова (далі - КСП ім. Кірова) було передано до комунальної власності Глибоцької сільської ради Харківського району Харківської області, рішенням якої від 20 грудня 2005 року їй надано дозвіл на оформлення технічної документації на будівлі АДРЕСА_2 , які відповідають санітарним та протипожежним нормам, ОСОБА_1 просила суд на підставі статей 364, 365, 370 ЦК України виділити її частку із спільного майна та визнати за нею право власності на нежитлові будівлі: центрального складу, будівельного цеху, будівлю охоронців, складу запчастин, механічної майстерні, вагової, зруйнованої АЗС, зруйнованого корівника, незавершену будівництвом будівлю по переробці сільськогосподарської продукції, вежі Рожнова № 1, № 2 у с. Глибоке Харківського району Харківської області , зобов`язати КП «Харківське МБТІ» зареєструвати за нею право власності на вищевказані об`єкти нерухомості.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області                          від 23 березня 2006 року позов ОСОБА_1 задоволено. Виділено                        ОСОБА_1 у власність частку із майна, що є у спільній сумісній власності, та визнано за ОСОБА_1 право власності на об`єкти нерухомості: будівлю центрального складу по АДРЕСА_4 ; будівлю будівельного цеху по АДРЕСА_4 ; будівлю охоронців, по АДРЕСА_4 ; будівлю складу запчастин по АДРЕСА_4 ; будівлю механічної майстерні по АДРЕСА_4 ; будівлю вагової АДРЕСА_5 ; споруди зруйнованої АЗС по АДРЕСА_4 ; будівлю зруйнованого корівника по АДРЕСА_4 ; незавершену будівництвом будівлю по переробці сільськогосподарської продукції по                          АДРЕСА_4 ; вежу Рожнова АДРЕСА_6 ; вежу Рожнова, АДРЕСА_7 . Зобов`язано КП «Харківське МБТІ» зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на вищевказані об`єкти нерухомості.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 20 грудня 1996 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України в Харківській області та товариством покупців членів трудового колективу радгоспу                    ім. Кірова було укладено та посвідчено державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області за № 2-5675 договір купівлі-продажу, за умовами якого останнє набуло право власності на державне майно цілісного майнового комплексу радгоспу                           ім. Кірова, яке знаходиться по АДРЕСА_1 . Згідно з актом передачі викупленого державного майна від 31 грудня 1996 року товариству покупців радгоспу ім. Кірова передано цілісний майновий комплекс вартістю 2 820 202,17 грн, розмір статутного фонду складає 1 795 651,33 грн, у тому числі оціночна вартість частки держави у статутному фонді складає 619 226,05 грн. 16 грудня                    1998 року було складено та затверджено зборами КСП ім. Кірова акт прийому передачі майна членам КСП, що виходять з його складу, відповідно до якого частка ОСОБА_1 становить 0,50378 вартістю 21 650 грн. Ухвалою Арбітражного суду Харківської області від 05 лютого 2001 року КСП ім. Кірова с. Глибоке Харківського району Харківської області ліквідовано, сільську раду зобов`язано прийняти до комунальної власності інфраструктуру, що обслуговує населення: шляхи та будівлю лазні. Рішенням виконавчого комітету Глибоцької сільської ради від 20 грудня 2005 року № 82 «Про надання дозволу на оформлення технічної документації та присвоєння юридичної адреси на будівлі, розташовані в с. Глибоке» об`єктам нерухомого майна у с. Глибоке Харківського району Харківської області присвоєно наступні адреси: вагова 30 т - АДРЕСА_8 ; механічна майстерня - АДРЕСА_9 ; склад запчастин - АДРЕСА_13, будівля охоронців - АДРЕСА_10 , будівельний цех - АДРЕСА_10 , 20, центральний склад - АДРЕСА_4 ; вежа Рожнова АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , цех переробки с/х продукції - АДРЕСА_11 . Посилаючись на вимоги статей 364, 365, 365, 370 ЦК України, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для виділення ОСОБА_1 та визнання за нею права власності на частину нерухомого майна КСП ім. Кірова.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 11 червня 2019 року апеляційну скаргу Мирось С. В., який діє в інтересах Глибоцької сільської ради, задоволено. Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 березня 2006 року скасовано. У задоволенні позову                            ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, а відтак дійшов помилкового висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на частину нерухомого майна КСП                               ім. Кірова. Згідно з інформаційною довідкою КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 24 січня 2006 року загальна вартість об`єктів спірного нерухомого майна, розташованих у с. Глибоке Харківського району Харківської області, станом на 2006 рік становить 223 349 грн. Також із зазначеної довідки вбачається, що станом на 24 січня 2006 року право власності на ці об`єкти нерухомого майна не зареєстровано. Відповідно до акту закріплення виділеного майна на паї за людьми, що вийшли з КСП                      ім. Кірова, ОСОБА_1 має долю в розмірі 0,50378 % та пай на загальну суму                 21 650 грн. За групою пайовиків, в якій значиться ОСОБА_1 , закріплено майно на загальну суму 805 221 грн, а нерухоме майно, яке позивач просила виділити їй в натурі та визнати за нею право власності, не значиться. Свідоцтво про право власності на майновий пай члену колишнього КСП                        ім. Кірова ОСОБА_1 не видавалось. Посилаючись на приписи статей 7, 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство»,   статті 358, 361, 364 ЦК України, які регулюють права спільної часткової власності, Постанову Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року                      № 177 «Про врегулювання питань забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки», якою затверджено Порядок визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, наказ Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62 «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств», які регулюють порядок документального оформлення майнових паїв членів колективного сільськогосподарського підприємства,суд апеляційної інстанції вважав, що відсутні підстави для задоволення заявленого позову, оскільки ОСОБА_1 права на майновий пай не підтвердила в установленому законом порядку.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У липні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі. 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що апеляційна скарга на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 березня 2006 року подана відповідачем з пропуском строку на апеляційне оскарження, з відповідним клопотанням про поновлення строку відповідач не звертався, апеляційним судом питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження та встановлення причин поважності пропуску строку не вирішувалась, що призвело до протиправного скасування рішення суду першої інстанції, яке набрало законної сили більш ніж 13 років тому, та порушення прав позивача. Також зазначав, що відповідач в повній мірі володів інформацією щодо набуття ОСОБА_1 прав на спірне майно, що підтверджується видачею Глибоцькою сільською радою Харківського району Харківської області свідоцтв про право власності на спірне нерухоме майно упродовж 2008-2010 років, визнане за нею саме на підставі оскаржуваного заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 березня 2006 року.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У вересні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від Глибоцької сільської ради Харківського району Харківської області, у якому зазначено, що доводи касаційної скарги є безпідставними, а оскаржуване судове рішення є мотивованим, законним й ґрунтується на належних та допустимих доказах, апеляційним судом вірно застосовано норми матеріального та процесуального права щодо спірних правовідносин.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судами встановлено, що 20 грудня 1996 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України в Харківській області та товариством покупців членів трудового колективу радгоспу ім. Кірова було укладено та посвідчено державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області за № 2-5675 договір купівлі-продажу, за умовами якого останнє набуло право власності на державне майно цілісного майнового комплексу радгоспу ім. Кірова, яке знаходиться по АДРЕСА_1 (а. с. 4-7).
 
Згідно з актом передачі викупленого державного майна від 31 грудня                   1996 року товариству покупців радгоспу ім. Кірова передано цілісний майновий комплекс вартістю 2 820 202,17 грн, розмір статутного фонду складає 1 795 651,33 грн, у тому числі оціночна вартість частки держави у статутному фонді складає 619 226,05 грн (а. с. 10). 
 
16 грудня 1998 року було складено та затверджено зборами КСП ім. Кірова акт прийому передачі майна членам КСП, що виходять з його складу, відповідно до якого частка ОСОБА_1 становить 0,50378 вартістю                          21 650 грн.
 
Ухвалою Арбітражного суду Харківської області від 05 лютого 2001 року                    КСП ім. Кірова с. Глибоке Харківського району Харківської області ліквідовано, сільську раду зобов`язано прийняти до комунальної власності інфраструктуру, що обслуговує населення: шляхи та будівлю лазні (а. с. 12). 
 
Рішенням виконавчого комітету Глибоцької сільської ради від 20 грудня               2005 року № 82 «Про надання дозволу на оформлення технічної документації та присвоєння юридичної адреси на будівлі, розташовані в с. Глибоке» об`єктам нерухомого майна у с. Глибоке Харківського району Харківської області присвоєно наступні адреси: вагова 30 т - АДРЕСА_8 ; механічна майстерня - АДРЕСА_9 ; склад запчастин -                  АДРЕСА_10 18, будівля охоронців - АДРЕСА_10 , будівельний цех -                     АДРЕСА_10 , 20, центральний склад - АДРЕСА_4 ; вежа Рожнова АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , цех переробки с/х продукції - АДРЕСА_11 . Цим же рішенням виконавчого комітету ОСОБА_1 надано дозвіл на оформлення технічної документації на вказані об`єкти нерухомого майна(а. с. 16).
 
Згідно з інформаційною довідкою КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 24 січня 2006 року загальна вартість об`єктів спірного нерухомого майна, розташованих у с. Глибоке Харківського району Харківської області, станом на 2006 рік становить 223 349 грн. Також із зазначеної довідки вбачається, що станом на 24 січня 2006 року право власності на ці об`єкти нерухомого майна не зареєстровано (а. с. 17).
 
Відповідно до акту закріплення виділеного майна на паї за людьми, що вийшли з КСП ім. Кірова, ОСОБА_1 має долю в розмірі 0,50378 % та пай на загальну суму 21 650 грн. За групою пайовиків, в якій значиться ОСОБА_1 , закріплено майно на загальну суму 805 221 грн, а нерухоме майно, яке позивач просила виділити їй в натурі та визнати за нею право власності, не значиться (а. с. 20-37).
 
Відповідно до рішення виконавчого комітету Глибоцької сільської ради Харківського району Харківської області від 19 лютого 2010 року № 10 вирішено переоформити право приватної власності на нежитлові будівлі, а саме: незавершену будівництвом будівлю по переробці сільськогосподарської продукції по АДРЕСА_4 , споруду зруйнованої АЗС по АДРЕСА_4 , АДРЕСА_12 , будівлю вагової по АДРЕСА_4 , будівлю охоронців по АДРЕСА_10 в цілому на ім`я ОСОБА_1 (а. с. 140).
 
На підставі вказаного рішення 26 липня 2010 року на ім`я ОСОБА_1 виконавчим комітетом Глибоцької сільської ради Харківського району Харківської області видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно споруди зруйнованої АЗС по АДРЕСА_4 , зареєстроване у комунальному підприємстві «Харківське районне бюро технічної інвентаризацій» 16 серпня 2010 року                   (а. с. 127, 128). 
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 -                           ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
 
Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
 
Згідно з частиною першою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. 
 
Частинами першою, другою статті 364 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
 
Частиною першою статті 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено, що майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам.
 
Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій.
 
Статтею 361 ЦК України передбачено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
 
Відповідно до частини другої, третьої статті 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін формі.
 
Відповідно до пункту 15 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України                                        від 14 березня 2001 року № 62, виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводиться підприємством-користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі. При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (далі -свідоцтво), що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою.
Свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт   приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав  власності на зазначене майно в установленому порядку.
 
Постановою Кабінету Міністрів України «Про врегулювання питань забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» від 28 лютого 2001 року № 177 затверджено Порядок визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, пунктом 13 якого визначено, що майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком. У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування, видається нове свідоцтво. 
 
Згідно з пунктом 14 вказаного Порядку свідоцтво видається сільською, селищною або міською радою згідно із списком осіб, які мають право на майновий пай підприємства. До зазначеного списку додаються такі документи: акт розрахунку уточненого пайового фонду; уточнена структура пайового фонду; уточнений перелік майна пайового фонду. Для отримання нового свідоцтва у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування, до сільської, селищної або міської ради подаються посвідчені в установленому порядку копія відповідної цивільно-правової угоди або копія свідоцтва про право на спадщину, попереднє свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. 
Після отримання зазначених документів сільська, селищна або міська рада вносить відповідні зміни до списку осіб, які мають право на майновий пай підприємства, та анулює попереднє свідоцтво, про що робиться запис у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Факт оформлення свідоцтва засвідчується гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради. Оформлені свідоцтва реєструються у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Відмову у видачі свідоцтва можна оскаржити в судовому порядку.
 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, враховуючи вимоги статей 364, 365, 365, 370 ЦК України, виходив з наявності правових підстав для виділення                     ОСОБА_1 та визнання за нею права власності на частину нерухомого майна КСП ім. Кірова, зазначеного в позові.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 не підтвердила права на майновий пай в установленому законом порядку.
 
Судом апеляційної інстанції враховано, що згідно з інформаційною довідкою КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 24 січня 2006 року загальна вартість об`єктів спірного нерухомого майна станом на 2006 рік, розташованих в с. Глибоке Харківського району Харківської області, становить 223 349 грн.Також із зазначеної довідки убачається, що станом на 24 січня 2006 року право власності на ці об`єкти нерухомого майна не зареєстровано.
 
Відповідно до акту закріплення виділеного майна на паї за людьми, що вийшли з КСП ім. Кірова, ОСОБА_1 має долю в розмірі 0,50378 % та пай на загальну суму 21 650 грн. За групою пайовиків, в якій значиться ОСОБА_1 , закріплено майно на загальну суму 805 221 грн, а нерухоме майно, яке позивач просила виділити їй в натурі та визнати за нею право власності, не значиться.
 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що свідоцтво про право власності на майновий пай члену колишнього КСП ім. Кірова ОСОБА_1 не видавалось. Отже, підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на частку нерухомого майна КСП ім. Кірова відсутні.
 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
 
Доводи касаційної скарги про те, що відповідач в повній мірі володів інформацією щодо набуття ОСОБА_1 прав на спірне майно, що підтверджується видачею Глибоцькою сільською радою Харківського району Харківської області свідоцтв про право власності на спірне нерухоме майно упродовж 2008-2010 років, визнане за нею саме на підставі оскаржуваного заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 березня 2006 року, є безпідставними, оскільки матеріали справи містять лише свідоцтво про право власності на нерухоме майно                          від 26 липня 2010 року на споруди зруйнованої АЗС по АДРЕСА_4 , видане на ім`я                                     ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Глибоцької сільської ради Харківського району Харківської області від 19 лютого 2010 року. Доказів прийняття рішень Глибоцькою сільською радою Харківського району Харківської області щодо спірного нерухомого майна на підставі заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 березня      2006 року та доказів отримання позивачем свідоцтв про право власності на спірне нерухоме майно на підставі заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 березня 2006 року позивачем не надано.
 
Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 березня 2006 року ухвалено у заочному порядку за відсутності представника відповідача, доказів направлення відповідачу копії заочного рішення у відповідності до вимог статті 227 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній на час ухвалення рішення суду першої інстанції) та отримання ним копії вказаного заочного рішення матеріали справи не містять. Відповідач заперечує факт отримання копії вказаного рішення. 
 
Отже, є правильними висновки суду апеляційної інстанції про те, що                    ОСОБА_1 не підтвердила права на майновий пай в установленому законом порядку, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.  
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. 

 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
 
Постанову Харківського апеляційного суду від 11 червня 2019 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников 
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь 
 
                                                                                                                                                                                                          О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара 
 
В. В. Шипович