Ухвала
18 травня 2020 року
м. Київ
справа № 344/21953/19
провадження № 61-7503ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Янчук Анатолій Анатолійович, на рішення 
Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 січня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду 
від 24 березня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до 
ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої 
дитини, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні та вихованні. З урахуванням того, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, але їздить на заробітки до Чеської Республіки, де отримує стабільний дохід і має можливість надавати матеріальну допомогу просила суд стягнути з відповідача аліменти в розмірі 5 000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 
від 10 січня 2020 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 4 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повнолітня, але не менше 50% прожиткового мінімуму

 на дитину відповідного віку. Стягнення аліментів розпочато із 16 грудня 2019 року. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 24 березня 
2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 
від 10 січня 2020 року залишено без змін.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд врахував розмір доходів ОСОБА_1 за перше півріччя 2019 року (орієнтовно 13 000 чеських крон на місяць), відомості про його працевлаштування у ТОВ «Агата», відсутність інформації про медичні протипоказання до працевлаштування та про перебування на утриманні відповідача інших осіб. 
24 квітня 2020 року засобами поштового зв`язку представник 
ОСОБА_1 - адвокат Янчук А. А. подав касаційну скаргу на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 січня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду 
від 24 березня 2020 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Вважав, що суди попередніх інстанцій присудили до стягнення аліменти у розмірі майже двох прожиткових мінімумів за відсутності доказів доходів відповідача. При цьому апеляційний суд поклав в основу свого рішення письмові докази, прийняті з порушенням частини третьої статті 367 ЦПК України, не врахувавши висновки Верховного Суду викладені зокрема у справах № 145/474/17, № 346/5603/17, 404/251/17. Крім того, вважав, що відсутній висновок Верховного Суду про застосування абзацу 3 
частини другої статті 182 СК України, частини другої статті 89 та 
частини першої статті 78 ЦПК України. 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України  однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
ОСОБА_1 реалізував своє право на апеляційний перегляд справи № 344/21953/19.
Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи 
від 07 лютого 1995 року, державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.
Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia).
Крім того, Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 09 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine) зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є зокрема справи про стягнення аліментів на дитину.
Отже, справа № 344/21953/19 для цілей ЦПК України є малозначною в силу закону.
Особа, яка подає касаційну скаргу вважає, що справа має для 
ОСОБА_1 виняткове значення, оскільки той працює не офіційно та отримує мінливі доходи, які зазвичай складають від 5 000 грн до 7 000 грн, майна у власності або користуванні не має, а тому визначений судами розмір аліментів призведе до скрутного матеріального становища відповідача. 
Колегією суддів не встановлено випадків передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. 
Доводи касаційної скарги переважно зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, натомість в силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими
Сама по собі незгода відповідача із судовими рішеннями не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.
За наявності передбачених законом підстав (стаття 192 СК України) 
ОСОБА_1 не позбавлений права на звернення до суду із позовом про зміну розміру аліментів. 
Таким чином справа № 344/21953/19, яка є малозначною в силу закону, розглянута судами першої і апеляційної інстанції, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору, ОСОБА_1 реалізував своє право на апеляційний перегляд справи, наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України колегією суддів не встановлена, а отже відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 
частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Янчук Анатолій Анатолійович, на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 січня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 24 березня 2020 року в цивільній справі № 344/21953/19.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                     В. В. Шипович
                   Є. В. Синельников
                                                                                                           С. Ф. Хопта