ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року	Львів	Справа № 300/815/20 пров. № А/857/6400/20	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:
головуючого судді                                                    Ніколіна В.В.
суддів                                                                         Гінди О.Б., Старунського Д.М.
за участі секретаря судового засідання         Михальської М.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року (суддя – Шумей М.В., м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про скасування постанови від 24.03.2020,-

                                                           ВСТАНОВИЛА:

Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради в квітні 2020 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про скасування постанови від 24.03.2020 ВП №59237701 про накладення на боржника - Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради штрафу у розмірі 5100 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем безпідставно та підлягає скасуванню, оскільки позивачем на виконання рішення Дніпропетровської окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року у справі №804/4128/18 згідно виконавчого листа від 21.09.2018 №804/4128/18, неодноразово завантажувався на Єдиний державний веб-портал відкритих даних, в порядку встановленому чинним законодавством України набір даних про місцезнаходження громадського транспорту в режимі реального часу, однак, завантажені позивачем дані неодноразово відхилялись без зазначення на те причин. Позивач вважає, що відсутність зазначеного набору даних про місцезнаходження громадського транспорту в режимі реального часу на порталі відкритих даних з 28.11.2019 по даний час не є результатом бездіяльності розпорядника інформації та не може свідчити про невиконання Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради рішення суду без поважних причин. Відтак, позивач вважає, що ним вжиті всі заходи по виконанню вимог закону та рішення суду у справі №804/4128/18, з огляду на що застосування до нього штрафу на підставі оскаржуваної постанови є передчасним та безпідставним.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року у справі №300/815/20 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на обставини, викладені у позовній заяві, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки, а також наголошує, що фактично вжиті боржником заходи заперечують та спростовують його усвідомлене бажання не виконувати судове рішення, і водночас є поважними причинами невиконання судового рішення у встановлений державним виконавцем строк. Відтак, скаржник вважає, що винесена державним виконавцем постанова про накладення штрафу є протиправною та у зв`язку з цим підлягає скасуванню.
Відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору правом подання письмових відзивів на апеляційну скаргу не скористались.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року у справі №804/4128/18, за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, позовні вимоги були задоволені, а саме: визнано протиправними дії Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради щодо відмови в наданні інформації на запит ОСОБА_1 про надання доступу до публічної інформації від 18.04.2018; зобов`язано Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради надати ОСОБА_1 повну запитувану інформацію по суті запиту від 18.04.2018 щодо даних про місцезнаходження громадського транспорту Івано-Франківська в режимі реального часу.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03 червня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження, а судові рішення у справі №804/4128/18 визнано такими, що не підлягають касаційному оскарженню (як справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію).
На виконання вищезазначеного рішення Дніпропетровським окружним адміністративним судом 21.09.2018 видано виконавчий лист №804/4128/18 про зобов`язання Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради надати ОСОБА_1 повну запитувану інформацію по суті запиту від 18.04.2018 в порядку, встановленому чинним законодавством України.
Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Боберським Р.П. 31.05.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №5923770 з примусового виконання виконавчого листа №804/4128/18, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом 21.09.2018.
Надалі, постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Боберського Р.П. від 24.03.2020 ВП №59237701 за невиконання рішення суду, а саме ненадання ОСОБА_1 повної запитуваної інформації по суті запиту від 18.04.2018, на боржника - Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради накладено штраф на позивача у розмірі 5100,00 грн. 
Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, вважаючи таке рішення відповідача протиправним, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови про накладення штрафу, рішення суду позивачем виконано не було, що свідчить про правомірність дій відповідача.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон №1404-VIII.
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Стаття 2 цього ж Закону встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
У силу вимог пункту 2 частини першої статті 3 Закону №1404-VIIІпідлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404-VIIІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частиною першою статті 13 Закону №1404-VIIІ передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Положеннями статті 18 цього ж Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. При цьому, виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.
За змістом частини шостої статті 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Згідно з частиною першою статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону №1404-VIII).
З аналізу зазначених норм права слідує, що на момент прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником рішення суду у встановлений законодавством строк, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання. При цьому обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього. Поважними причинами невиконання рішення суду в розумінні норм Закону №1404-VIII можуть вважатися обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.
Як встановлено з матеріалів справи, резолютивною частиною рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року у справі №804/4128/18, яке залишене без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року, серед іншого, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради надати ОСОБА_1 повну запитувану інформацію по суті запиту від 18.04.2018 щодо даних про місцезнаходження громадського транспорту Івано-Франківська в режимі реального часу, в порядку встановленому чинним законодавством.
При цьому, обов`язок Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради володіти публічною інформацією щодо даних про місцезнаходження громадського транспорту в режимі реального часу та факти, що свідчать про наявність у його володінні такої інформації встановлені судом при розгляді адміністративної справи №804/4128/18.
Отже, розглядаючи дану справу, суд апеляційної інстанції не надає оцінку обставинам, що були предметом розгляду іншої справи.
Проте, згідно тверджень відповідача, Виконавчим комітетом Івано-Франківськоїміської ради до сьогодні не виконано вимоги рішення, відповідну публічну інформацію у формі відкритих даних щодо місцезнаходження громадського транспорту в режимі реального часу на запит ОСОБА_1 не надано.
Судом встановлено, що на виконання рішення суду та при наданні відповіді на запит від18.04.2018 Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради на адресу ОСОБА_1 направлено лист від 06.06.2019 №Ш/1264/1 про надання доступу до публічної інформації щодо даних про місцезнаходження громадського транспорту в режимі реального часу за посиланням https://data.gov.ua/dataset/e227ae82-ld2a-4673-8b73-529с404d5398.
Колегія суддів зауважує, що відповідно до статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон №2939-VI) одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.
Частиною другою статті 22 Закону №2939-VI визначено, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
Тобто фактично, позивачем, проігнорувавши вимоги частини другої статті 22 Закону №2939-VI, повідомлено ОСОБА_1 (запитувача інформації), що така інформація може бути одержана із загальнодоступних джерел.   
Однак, як слідує із змісту самого запиту третьої особи від 18.04.2018, останній просив Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради надати йому дані про місцезнаходження громадського транспорту в режимі реального часу, а не посилання, де такі дані можна знайти.  
Разом з тим, за посиланням https://data.gov.ua/dataset/e227ae82-ld2a-4673-8b73-529с404d5398 відсутня будь-яка інформація, у тому числі запитувані ОСОБА_1 дані про місцезнаходження громадського транспорту в режимі реального часу.
Зазначене вказує на непроходження модерації щодо даних, розміщених Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, з боку держателя Єдиного державного веб-порталу відкритих даних, що, у свою чергу, свідчить про невідповідність таких даних про місцезнаходження громадського транспорту в режимі реального часу, вимогам «Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Українивід 25.10.2015 №835 (далі – Положення №835).
Набір даних про місцезнаходження громадського транспорту в режимі реального часу, який розміщується на Єдиному державному веб-порталі відкритих даних data.gov.ua з порушенням вимог Положення №835 та Роз`яснення Державного агентства електронного урядування від 27.09.2019 №1/06-3-2530 (далі - Роз`яснення) щодо способу публікації набору даних, повноти набору даних; періодичності оновлення даних в наборі, формату публікації набору даних про місцезнаходження громадського транспорту в режимі реального часу, підлягає видаленню з боку Державного агентства електронного урядування.
Таке повноваження щодо здійснення перевірки (модерації) завантажених на портал наборів даних щодо відповідності вимогам, визначеним у Положенні№835, надано Державному агентству з питань електронного урядування як держателю Єдиного державного веб-порталу відкритих даних (згідно з Порядком ведення Єдиного державного веб-порталу відкритих даних, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №867).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що зважаючи на специфіку публічної інформації щодо даних про місцезнаходження громадського транспорту в режимі реального часу, з метою формування єдиного підходу до оприлюднення та надання на запити органами місцевого самоврядування публічної інформації відповідно до вимог законодавчих актів у сфері відкритих даних, Державним агентством з питань електронного урядування України як держателем Єдиного державного веб-порталу відкритих даних, в межах компетенції, наданої «Положенням про Державне агентство з питань електронного урядування України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №492, видано офіційне роз`яснення від 27.09.2019 №1/06-3-2530 щодо набору даних «Дані про місцезнаходження громадського транспорту в режимі реального часу», у якому міститься докладний опис: способу публікації набору даних, повноти набору даних; періодичності оновлення даних в наборі; формату публікації набору даних.
Даним роз`ясненням мають керуватись усі розпорядники публічної інформації щодо даних про місцезнаходження громадського транспорту в режимі реального часу у питанні визначення технічних вимог та наповнення набору даних, та зокрема визначає, яка саме інформація повинна бути відображена в наборі даних та яким чином забезпечити її публікацію.
Роз`яснення від 27.09.2019 №1/06-3-2530 щодо належної публікації даних про місцезнаходження громадського транспорту в режимі реального часу було направлено на адресу розпорядників інформації, у тому числі виконавчому Виконавчому комітету Івано-Франківської міської радита опубліковано на порталі (https://data.gov.ua/blog/hromadskoho-transportu-v- rezhyymi-realnoho-chasu).
У даному роз`ясненні Державним агентством з питань електронного урядування України враховано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року у справі №804/4128/18 щодо неправильної публікації та надання інформації органами місцевого самоврядування, у тому числі Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, щодо доступу до даних про місцезнаходження громадського транспорту в режимі реального часу.
Таким чином, Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, маючи офіційне роз`яснення Державного агентства електронного урядування щодо способу, формату, повноти та періодичності публікації даних, має технічну спроможність та необхідну інформацію щодо оприлюднення та надання на запити публічної інформації щодо даних про місцезнаходження громадського транспорту в режимі реального часу.
Станом на день винесення оскаржуваної постанови, день подання даної позовної заяви, а також на день розгляду справи судом першої інстанції, на Єдиному державному веб-порталі відкритих даних data.gov.ua був відсутній набір даних про місцезнаходження громадського транспорту в режимі реального часу, розміщений Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, що свідчить про невідповідність інформації, яку хотів опублікувати позивач, вимогам Положення №835 та Роз`яснення.
Зазначене спростовує посилання відповідача на начебто належне розміщення публічної інформації на порталі data.gov.ua, з якого ОСОБА_1 , нібито може отримати запитувані дані про місцезнаходження громадського транспорту в режимі реального часу, що, на думку позивача, повинно свідчити про виконання ним судового рішення.
Окремо слід зауважити, що такі дані доступні приватній компанії ТОВ «Дозор Україна», однак не надані позивачем на запит ОСОБА_2 та не розміщені у формі відкритих даних на офіційному сайті органу місцевого самоврядування та на єдиному державному веб-порталі відкритих даних врозріз із вимогами статті 10-1 Закону №2939-VI.
Крім цього, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 було направлено заяву до Антимонопольного комітету України про порушення законодавства про захист економічної конкуренції щодо монополізації, у тому числі за сприяння Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, ринку послуг з надання інформації про місцезнаходження громадського транспорту в режимі реального часу, одним суб`єктом господарської діяльності.
Наразі за результатом розгляду справи за заявою ОСОБА_1 було винесено обов`язкові до виконання рекомендації Антимонопольного комітету України від 05.12.2019 №65-рк, які у тому числі направлено на адресу Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради щодо припинення бездіяльності, яка полягає в не оприлюдненні на своїх офіційних веб-сайтах даних про місцезнаходження громадського транспорту в режимі реального часу, й завантаження їх на Єдиний державний веб-портал відкритих даних, та яка може мати негативний вплив на конкуренцію.
Отже, вищевикладене свідчить про ненадання відповідачем повної запитуваної інформації по суті запиту ОСОБА_1 від 18.04.2018 щодо даних про місцезнаходження громадського транспорту Івано-Франківська в режимі реального часу та, як наслідок, невиконання Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року у справі №804/4128/18, що підтверджується обставинами, встановленими в ході розгляду справи.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки встановлено невиконання Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року у справі №804/4128/18, то у старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Боберського Р.П. були наявні підстави для винесення оскаржуваної постанови від 24.03.2020 ВП №59237701 про накладення на боржника - Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради штрафу у розмірі 5100 грн, у зв`язку з чим остання є правомірною та не підлягає скасуванню.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), вказані вимоги щодо обов`язку довести правомірність свого рішення виконав.
Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що оскаржувана постанова про накладення штрафу на боржника винесена державним виконавцем з дотриманням норм Закону №108/95-ВР, за наявності до того підстав, а відтак є правомірною та не підлягає скасуванню.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Міркування і твердження позивача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені позивачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Керуючись частиною третьою статті 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

                                                           ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.    

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	Д. М. Старунський  	
Повне судове рішення складено 18 червня 2020 року.