Ухвала
іменем України
 
23 березня 2020 року
м. Київ
справа № 706/1669/17
провадження № 51-169ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Христинівського районного суду  Черкаської області від 11 жовтня 2018 року й ухвалу Черкаського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року в межах кримінального провадження
№ 12017250260000524 від 1 листопада 2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Городище Перевальського району Луганської області, жителя
АДРЕСА_1 , такого, що відповідно до ст. 89 КК не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК.
Встановлені обставини
За вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 11 жовтня
2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 2
ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 200 000 грн та 25 586,40 грн у рахунок відшкодування моральної та майнової шкоди відповідно.
Також вирішено питання стосовно долі речових доказів.
Черкаський апеляційний суд ухвалою від 12 грудня 2019 року залишив без задоволення апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, а зазначений вирок районного суду – без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Мотиви Верховного Суду
Статтею 427 КПК встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, допустили суди при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід урахувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням закону захисник, не навів обґрунтування незаконності вироку місцевого суду й ухвали суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 413 КПК, на яку посилається, не зазначив, у чому конкретно полягають
ці порушення, як вони вплинули на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку районного й ухвали апеляційного судів з огляду на положення статей 370, 374, 404 та 419 КПК, а також ст. 121 КК у їх взаємозв`язку.
У касаційній скарзі не вказано, яких конкретно порушень матеріального та процесуального права допущено апеляційним судом.
Також у касаційній скарзіне зазначено,чи заявляла сторона захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, яких усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПКапеляційний судбезпідставно не задовольнив, та не наведено, яких конкретно доводів, наведених в апеляційних скаргах, усупереч ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд узагалі не дослідив, не перевірив та не оцінив, унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
Захисник у касаційній скарзі не навів конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів, наведених в апеляційних скаргах, з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права.
Натомість у касаційній скарзі захисник наголошує на однобічності й неповноті судового розгляду та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК
не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1
ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Христинівського районного суду  Черкаської області від 11 жовтня 2018 року й ухвалу Черкаського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків — десять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                               ОСОБА_3