ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«15» червня 2020 року
м. Харків
справа № 629/1072/20
провадження № 22ц/818/3291/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -   Хорошевського О.М., Яцини В.Б.
учасники справи: 
позивачка – ОСОБА_1 , 
відповідачка – ОСОБА_2 , представник відповідачки – ОСОБА_3 ,
третя особа – приватний нотаріус Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завада М.В.
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31 березня 2020 року в складі судді Смірнової Н.А.
в с т а н о в и в:
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завада Марина Володимирівна про визнання договору міни (обміну) земельних ділянок недійсним та просила визнати недійсним договір міни (обміну) земельної ділянки площею 7,8976 га, у тому числі, за земельними угіддями, гектарів: рілля 7,8976 га, розташована на території Тихопільської сільської ради Лозівського району Харківської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 6323987000:01:000:0024, яка належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія Р2 №742682, виданого Лозівською райдержадміністрацією Харківської області 28 грудня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів про право власності на землю за № 189, на земельну ділянку площею 0,7628 га, у тому числі, за земельними угіддями, гектарів: пасовища всього 0,7628 га, розташована на території Тихопільської сільської ради Лозівського району Харківської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6323987000:02:000:0375, яка належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завадою М.В. 16 грудня 2015 року № 3179, укладений між нею та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завадою М.В. 10 березня 2017 року за реєстровим № 434.
Ухвалою судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 – визнано неподаною та повернуто позивачці.

Не погоджуючись з ухвалою судді суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу судді скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказала, що при поданні позовної заяви вона долучила до неї копії усіх додатків для учасників справи, а також на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху направила поштою її копію і належним чином засвідчені письмові докази, та у заяві виклала всі вимоги, передбачені чинним законодавством. Однак, суд дійшов безпідставного висновку щодо повернення її позовної заяви. Крім того, всупереч вимогам закону суд не направив їй позовну заяву з доданими до неї матеріалами.

05 червня 2020 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона вважала ухвалу суду – законною, а апеляційну скаргу – необгрунтованою. При цьому зазначила, що повернення позову, недоліки якого не усунено належним чином після залишення заяви без руху з підстав, передбачених законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу судді суду першої інстанції – скасувати.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що позивачкою не в повному обсязі усунуто недоліки, про які вказано в ухвалі суду від 12 березня 2020 року про залишення позовної заяви без руху, у зв`язку з чим на підставі частини 3 статті 185 ЦПК України позовна заява вважається неподаною і повертається.

Проте, з таким висновком суду судова колегія не погоджується, виходячи з наступного.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні суду першої інстанції перебувала цивільна справа за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завада М.В. про визнання договору міни (обміну) земельних ділянок недійсним.

Ухвалою судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 – залишено без руху на підставі невідповідності вимогам статтям 175, 177 ЦПК України та запропоновано усунути наступні недоліки позовної заяви: не надано копії позовної заяви з копіями всіх документів, що додаються до неї, для відповідача та третьої особи по справі; копії документів, додані до позову, не засвідчені належним чином (відсутні назва посади, ініціали, прізвище особи, яка засвідчила документ, дата засвідчення копії); у позові відсутні відомості щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

На виконання ухвали судді про залишення позовної заяви без руху 27 березня 2020 року від ОСОБА_1 до суду першої інстанції надійшла заява про долучення до матеріалів справи копії позовної заяви та доданих до неї письмових матеріалів, які посвідчені підписом позивачки (а. с. 18-32).

Ухвалою судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачці, оскільки нею не в повному обсязі виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху, адже надана лише одна копія позовної заяви з додатками.

Такий висновок судова колегія вважає передчасним, виходячи з наступного.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175,177 ЦПК України.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити, зокрема, перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до частин 1, 5 статті 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно вимог статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно частини 1 статті 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження, суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею185 ЦПК України.

Частини 1, 2, 3 статті 185 ЦПК України передбачають, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу, в якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі  - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

У справі «Bellet v. France» («Белле проти Франції», рішення від 04 грудня 1995 року), Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.
У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

У справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain («Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії», рішення від 28 жовтня 1998 року) та у справі Miragall Escolano and others v. Spain («Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», рішення від 13 січня 2000 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253-В). 

Таким чином, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 на виконання ухвали судді про залишення її позовної заяви без руху надала до суду копію позовної заяви з доданими письмовими матеріалами, засвідчивши їх відповідність наявним у неї оригіналам шляхом проставлення відмітки «згідно з оригіналом» та власного підпису.

Надання однієї копії позовної заяви з додатками замість двох є формальною підставою для залишення позовної заяви без руху та в наступному її повернення, та за відсутності інших недоліків само по собі не може бути підставою для позбавлення позивачки права на звернення в судовому порядку за захистом порушених прав, свобод та інтересів, як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Суд першої інстанції, встановивши, що позивачкою лише частково усунуто недоліки позовної заяви, не врахував положення статті 127 ЦПК України та не надав можливості особі, яка звернулася з позовом, усунути вказані недоліки в повному обсязі.

Аналізуючи наведене колегія суддів вважає, що ухвала про повернення позовної заяви є передчасною, постановлена суддею з порушенням норм процесуального права. За таких обставин відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року визначено, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає розгляду справи, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами  ЦПК України.

Оскільки наразі розглядається лише процесуальне питання, а не справа по суті спору, питання щодо стягнення судових витрат не вирішується.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31 березня 2020 року – скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                 О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 15 червня 2020 року.