УХВАЛА

24 квітня 2020 року 
Київ
справа №360/5481/19
адміністративне провадження №К/9901/10088/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М., 
суддів Дашутіна І.В., Жука А.В., 
перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2020 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправним та скасування наказів в частині звільнення, поновлення на посаді,
УСТАНОВИВ:
27 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області про:
-          визнання протиправним та скасування наказу ГУНП в Луганській області від 30 грудня 2015 року № 311 в частині звільнення позивача з лав Національної поліції; 
-          визнання протиправним та скасування наказу ГУНП в Луганській області від 14 січня 2016 року № 7 о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції; поновлення позивача на посаді начальника ізолятора тимчасового тримання Міловського ВП ГУНП в Луганській області. 
Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом.
Так, позивач зазначав, що 21 грудня 2015 року його звільнили зі служби в Національній поліції після ознайомлення з витягом з наказу ГУНП в Луганській області від 21 грудня 2015 року № 49 о/с, виданого на підставі наказу ГУНП в Луганській області від 25 листопада 2015 року №100 «Про покарання окремих працівників поліції Міловського ВП ГУНП», з яким позивача не ознайомили. 28 грудня 2015 року позивача ознайомили з витягом з наказу ГУНП в Луганській області від 23 грудня 2015 року № 85 о/с, яким скасовано наказ ГУНП в Луганській області від 21 грудня 2015 року № 49 о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції. 14 січня 2016 року ознайомили з новим витягом з наказу ГУНП в Луганській області від 14 січня 2016 року № 7 о/с та звільнили зі служби в поліції на підставі вже нового наказу від 30 грудня 2015 року № 311, з яким позивача не ознайомили, не зважаючи на його численні письмові та усні звернення. Трудову книжку не видали. 05 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до ГУНП в Луганській області з вимогою про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пов`язаного із затриманням видачі трудової книжки. Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року, у справі № 812/973/17 стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки з 15 січня 2016 року по 09 травня 2019 року. Постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року позивачем отримано 06 грудня 2019 року. У заяві зазначив, що після отримання постанови Першого апеляційного адміністративного суду, позивачем в місячний строк з дня отримання судового рішення складено та подано до суду адміністративний позов про визнання протиправними наказів ГУНП в Луганській області про звільнення позивача зі служби в поліції, їх скасування та поновлення на роботі. Таким чином, оскільки рішення суду, яким встановлено, що трудову книжку позивач у день свого звільнення не отримав, а отримав лише 10 травня 2019 року, набрало законної сили 26 листопада 2019 року, а повний текст виготовлено 02 грудня 2019 року, то до суду з позовною заявою позивач звернувся в межах місячного строку, а тому строк звернення до суду підлягає поновленню.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 повернуто позивачеві на підставі пункту 9 частини 4  статті 169 КАС України.
Приймаючи рішення про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що указані позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду підстави не дозволяють зробити висновок про їх поважність та необхідність поновлення строку, тому суд відмовив у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду.
Суд апеляційної інстанції, погодившись із висновками, викладеними в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції, постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2020 року ухвалу про повернення позовної заяви залишив без змін.
Не погоджуючись із такими судовими рішеннями позивачем 07 квітня 2020 року подано касаційну скаргу.
Перевіривши матеріали касаційної скарги Суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом частини третьої статті 333 КАС України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Суд апеляційної інстанції, погодився із висновками суду першої інстанції про те, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року у справі №812/973/17 встановлено, що у день звільнення позивачу вручено витяг з наказу начальника ГУНП в Луганській області № 7о/с від 14 січня 2016 року про звільнення позивача зі служби. Крім того, сам позивач зазначає, що трудову книжку він отримав 10 травня 2019 року, а до суду із даним позовом звернувся лише 27 грудня 2019 року.
Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду, а отже суд першої інстанції обґрунтовано повернув позовну заяву позивачеві, як це передбачено пунктом 9 частини четвертої  статті 169 КАС України.
Суд звертає увагу скаржника, що відповідно до частини восьмої статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження за даною касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись статтями 248, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -
УХВАЛИВ: 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправним та скасування наказів в частині звільнення, поновлення на посаді.
Копію даної ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й не оскаржується.

...........................

...........................

...........................
Ж.М. Мельник-Томенко
І.В. Дашутін
А.В. Жук
Судді Верховного Суду