Справа № 591/7194/17 
Номер провадження 22-ц/816/167/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ 
       
27 лютого 2020 року        	м.Суми	

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого: Орлова І. В. (суддя-доповідач),
суддів: Левченко Т.А., Собини О.І., 
за участю секретаря
судового засідання: Чуприни В.І. 
позивача: ОСОБА_1 
представника позивача: адвоката Нестеренка М.В. 
представника відповідача: адвоката Борсука С.В. 
учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Сумського апеляційного суду цивільну справу № 591/7194/17 за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Борсука Сергія Володимировича на рішення Зарічного районного суду міста Суми від 29 жовтня 2019 року (суддя Клименко А.Я., дата складення повного тексту рішення - 08 листопада 2019 року), -
                                         
в с т а н о в и в : 

13 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з позовом про стягнення боргу за договором позики, який був оформлений виданою відповідачем 30 травня 2014 року борговою розпискою-зобов`язанням. Позивач просив стягнути з ОСОБА_2 511.290,00 гривень (еквівалент 19.000,00 доларів США станом на 27 листопада 2017 року). 
В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач залишив без відповіді пред`явлену йому 27 листопада 2017 року вимогу про повернення 19.000,00 доларів, які були одержані ОСОБА_1 за укладеним 13 липня 2007 року з АКБ «Укрсоцбанк» Кредитним договором і в той же день передані в борг ОСОБА_2 . Оскільки відповідач не повернув позичені гроші, то позивач звернувся за судовим захистом.
Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 29 жовтня 2019 року позов задоволено. З ОСОБА_2 н а користь ОСОБА_3 стягнуто борг за договором позики від 13 липня 2007 року у розмірі 511.290,00 гривень ( еквівалент 19.000,00 доларів США), а також судові витрати в сумі 5.112,90 гривень. 
В апеляційній скарзі представник відповідача - адвокат Борсук С.В., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові. 
За узагальненими доводами апеляційної скарги суд першої інстанції помилково визнав, що надана позивачем розписка - зобов`язання від 30 травня 2014 року за своїм змістом, обставинами її видачі та правовою природою підтверджує наявність боргових зобов`язань, які з 13 липня 2007 року виникли у ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 за договором позики.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Нестеренко М.В. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а законне і обґрунтоване рішення місцевого суду без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача Козлова О.В. і його представника, представника відповідача ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову з огляду на таке. 
У справі встановлено, що 30 травня 2014 року ОСОБА_2 склав і передав позивачу розписку - зобов`язання із змісту якої встановлено, що на початку червня 2007 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з проханням оформити на свої ім`я кредит. З відома відповідача і за його погодженням ОСОБА_1 13 липня 2007 року уклав з АКБ «Укрсоцбанк» Кредитний договір № 750/4-4781. За умовами цього договору ОСОБА_1 отримав 19.000,00 доларів США і передав їх ОСОБА_2 . Майновим поручителем за кредитним договором виступила мати ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , яка передала в іпотеку банка свою однокімнатну квартиру, загальною площею 35,26 кв.м, вартістю 28.000,00 доларів США. ОСОБА_2 добровільно зобов`язувався виконувати умови кредитного договору, в тому числі погашати кредит, відсотки і комісії. ОСОБА_2 також зобов`язувався відшкодувати ОСОБА_1 будь-які заподіяні ним матеріальні збитки, якщо такі матимуть місце у зв`язку з дією і виконанням вищевказаного кредитного договору. У тексті розписки вказано, що її оригінал підлягає знищенню після виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань перед ОСОБА_1 шляхом повернення коштів в сумі 19.000,00 доларів США, а також відсотків, комісій в повному обсязі згідно умов кредитного Договору № 750/4 -4781 від 13 липня 2007 року. У розписці зазначено, що її складено у присутності свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 (т.2, а.с.74).
У період з 25 травня 2014 року по 05 червня 2014 року ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у Сумській обласній клінічній лікарні (т.1, а.с. 55).
20 березня 2014 року ухваленим у цивільній справі № 592/1298/14-ц заочним рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість за Кредитним договором № 750/4-4781 від 30 липня 2007 року у розмірі 259.794,21 гривень (т.2, а.с. 126) 
У жовтні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звертався до ОСОБА_4 , як майнового поручителя ОСОБА_1 за Кредитним договором № 750/4-4781 від 13 липня 2007 року з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру, площею 35,26 кв.м. У справі № 591/3714/17 постановою Апеляційного суду Сумської області від 29 серпня 2018 року, яку суд касаційної інстанції 07 лютого 2020 року залишив без змін, було скасовано рішення Зарічного районного суду від 26 квітня 2018 року, а у позові ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 відмовлено за пропуском строку позовної давності, якій сплив 17 липня 2017 року. 
27 листопада 2017 року на адресу ОСОБА_2 позивач направив вимогу про повернення боргу в розмірі 19.000,00 доларів США за договором позики від 13 липня 2007 року ( а.с. 8-10) 
Відповідно до висновку експерта № 19/119/6-6/4е від 14.02.2019 року, за результатами судової почеркознавчої експертизи, проведеної експертом Сумського НДЕКЦ МВС Манько Є.С. досліджуваний рукописний текст з лицевого боку, що починається словами: «Розписка - зобов`язання м. Суми 30.05.2014 року Я , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 …» і закінчується - «… якщо такі матимуть місце у зв`язку із дією і виконанням вказаного кредитного договору. ОСОБА_2 (підпис) 30.05.19 року» та рукописний текст зі зворотного боку, що починається словами: «Дана розписка є моїм добровільним волевиявленням, написана мною особисто..» та закінчується: « ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_6 (підпис) 30.05.2014 » крім тексту « ОСОБА_5 30.05.2014 р.» та ОСОБА_6 30.05.2014» у розписці-зобов`язанні від 30.05.2014, виконаній від імені ОСОБА_2 , виконані однією особою (т.1 а.с. 102-121) .
В провадженні приватного виконавця Закорка В.В. перебуває виконавче провадження від 22 листопада 2018 року з примусового виконання виданого 24 вересня 2018 року приватним нотаріусом виконавчого напису № 14190 щодо звернення стягнення на належну ОСОБА_4 однокімнатну квартиру, загальною площею 35,26 кв.м в рахунок погашення боргу перед АТ «Укрсоцбанк» (т.1 а.с. 91).
Рішення про задоволення позову місцевий суд ухвалив, вважаючи доведеним факт отримання 13 липня 2007 року ОСОБА_2 від ОСОБА_1 19.000,00 доларів США у борг. Місцевий суд визнав розписку-зобов`язання від 30 травня 2014 року належним і достатнім доказом на підтвердження наявності між сторонами правовідносин за договором позики, який був укладений сторонами 13 липня 2007 року. Оскільки ОСОБА_2 гроші ОСОБА_1 не повернув, тобто не виконав передбачені договором умови, суд стягнув на користь позивача 511.290,00 гривень (еквівалент 19.000,00 доларів США).
Апеляційний суд з таким висновком не погоджується з огляду на таке.
Відповідно до части першої, другої та п`ятої статті 263 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення Зарічного районного суду міста Суми від 29 жовтня 2019 року не відповідає.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває тільки права.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Як роз`яснив Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Згідно із пунктами 3 і 6 частини першої статті 3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства віднесено свободу договору; справедливість, добросовісність та розумність. Суть принципу свободи договорів полягає у тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента й визначенні умов договору, у виявлені волі на вступ у договірні відносини, у виборі форми договору. Свобода договору проявляється також у праві укладати договори, які не передбачені актами цивільного законодавства, але відповідають його загальним засадам. Справедливість та добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного право відношення.
Апеляційний суд зазначає, що представлена позивачем розписка-зобов`язання від 30 травня 2014 року (далі розписка) за своїм змістом і суттю не є документом, який у розумінні положень статті 1046, частини другої статті 1047 ЦК України посвідчує, що 30 липня 2007 року між ОСОБА_1 , як позикодавцем і ОСОБА_2 , як позичальником, був укладений безстроковий, безпроцентний договір позики на суму 19.000,00 доларів США. 
Викладені у розписці обставини, які підтверджуються іншими матеріалами справи, вказують на те, що з 13 липня 2007 року у позичальника ОСОБА_1 виникли зобов`язання із своєчасного повернення кредитних коштів на умовах, визначених укладеним з АКБ «Укрсоцбанк» договором. Факт невиконання ОСОБА_1 , як боржником, зобов`язань перед банком встановлений рішенням Зарічного районного суду від 20 березня 2014 року, яке набрало законної сили. З тексту розписки слідує, що ОСОБА_2 зобов`язувався перед ОСОБА_1 виконати зобов`язання останнього за кредитним Договором № 750/4 -4781 від 13 липня 2007 року, а саме: погашати кредит, відсотки і комісії, відшкодувати будь-які матеріальні збитки. Отже, суд першої інстанції не проаналізував, що за своїм змістом розписка не містить зобов`язання, визначеного статтею 1046 ЦК України і факт укладення сторонами 13 липня 2007 року договору позики не засвідчує. ОСОБА_2 про виконання боргового зобов`язання перед ОСОБА_1 не зазначав, а фактично зобов`язувався виконувати замість ОСОБА_3 кредитні зобов`язання останнього перед банком, які виникли за укладеним на прохання відповідача 13 липня 2007 року Договором № 750/4-4781. Зазначена у розписці поведінка і домовленість сторін як у відносинах між собою, так і у відносинах між ОСОБА_1 і банком, не відповідає принципам свободи договору, чесності, добросовісності і розумності. Суд першої інстанції не надав правильної оцінки справжній правовій природі врегульованих розпискою від 30 травня 2014 року правовідносин сторін та дійшов помилкового висновку про те, що ця розписка підтверджує боргові зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики від 03 липня 2007 року. 
Отже, у справі, яка переглядається, місцевий суд неправильно застосував статті 1046, 1047, 1049 ЦК України та дійшов помилкового висновку про те, що між сторонами наявні зобов`язання за договором позики.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення ( пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини 1 статті 376 ЦПК України).
Отже, через неправильне застосування норм матеріального права, рішення Зарічного районного суду міста Суми від 29 жовтня 2019 року необхідно скасувати з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові. 
Відповідно до статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені відповідачем судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 7669, 35 гривень.
Керуючись статтями 367, частиною 1 пунктом 2 статті 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Борсука Сергія Володимировича задовольнити. 
Рішення Зарічного районного суду міста Суми від 29 жовтня 2019 року скасувати і ухвалити нове судове рішення. 
У задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, який був оформлений виданою відповідачем 30 травня 2014 року розпискою-зобов`язанням - відмовити. 
Стягнути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП  НОМЕР_2 ) судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 7669 (сім тисяч шістсот шістдесят дев`ять) гривень 35 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складене 02 березня 2020 року. 

Головуючий       І.В.Орлов 

Судді:       Т.А. Левченко

                                                                 О.І.Собина