П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 травня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/2831/19	
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача - Турецької І. О.,
суддів - Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чорноморської митниці Держмитслужби (правонаступник Миколаївської митниці ДФС) на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Чорноморської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2019 року ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» (далі - ТОВ «Миколаївський глиноземний завод») звернулось до суду першої інстанції з позовом до Чорноморської митниці Держмитслужби, в якому просило визнати протиправними та скасувати:
- рішення про коригування митної вартості від 18 березня 2019 року №UA504010/2019/000070/2, від 20 березня 2019 року №UA504010/2019/000075/2, від 25 березня 2019 року №UA504010/2019/000076/2, від 27 березня 2019 року №UA504010/2019/000079/2, від 04 квітня 2019 року №UA504010/2019/000088/2, від 11 квітня 2019 року №UA504010/2019/000098/2, від 22 квітня 2019 року №UA504010/2019/000107/2;
- картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення: UA504010/2019/00101 від 18 березня 2019 року, №UA504010/2019/00109 від 20 березня 2019 року, №UA504010/2019/00111 від 25 березня 2019 року, №UA504010/2019/00115 від 27 березня 2019 року, №UA504010/2019/00125 від 04 квітня 2019 року, №UA504010/2019/00137 від 11 квітня 2019 року, №UA504010/2019/00146 від 22 квітня 2019 року.
Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю у суб`єкта владних повноважень законодавчо визначених підстав для застосування, при розмитненні товару, резервного методу, оскільки обставини, що містяться у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів, не впливають на ціноутворення та не спростовують реальну вартість товару, яка зазначена у контракті та інвойсі.
На підтримку своєї позиції товариство пояснило, що надані митному органу документи, для підтвердження заявленої митної вартості товарів, містили всі відомості, що підтверджують числові значення її складових та відомості щодо ціни, яка підлягала сплаті за ці товари. На думку позивача, митний орган дійшов неправильного висновку про неможливість застосувати метод визначення митної вартості товарів за ціною контракту та необґрунтовано вимагав від декларанта додаткові документи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, позов ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» задоволено.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не довів суду наявність правових підстав для коригування митної вартості товару, не обґрунтував правомірність застосування резервного методу.
На обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції зазначив про відсутність розбіжностей у документах наданих позивачем для митного оформлення щодо вартості товарів. Розмір цін за одиницю товару до контракту відповідає розміру цін у інвойсах. Надані позивачем документи також не містять ознак підробки, тому правових підстав для коригування митної вартості у відповідача не було.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, Чорноморська митниця Держмитслужби просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначив про встановлення, в процесі дослідження документів декларанта, розбіжностей, неточностей та відсутність інформації щодо складових митної вартості товару.
Так, відсутня інформація щодо наявності/відсутності витрат на страхування продавцем (відправником), перевізником. Митна вартість заявлена та визначена в графі  20 митної декларації  на умовах DAP ст. Суземка-Зерново, суперечить умовам поставки DAP ст. Суземка, що зазначена в  графі 20 експортних декларацій.
Накладні СМГС (залізнична накладна) не містять  інформації щодо перевізника та витрат на перевезення між Суземкою та Зерново, відстань складає - 13.8 км.
Також відсутня інформація щодо витрат на транспортування та експедиційне обслуговування задекларованих товарів до місця ввезення на митну територію України, а саме до ст. Зерново.
Також скаржник звертає увагу, що платіжні доручення декларанта, не місять відмітки в графі "проведено банком", що може свідчить про несвоєчасну оплату товару та відповідно про наявність неустойки та можливих для декларанта збитків, які повинні включатися до митної вартості.
У зв`язку зі встановленням таких порушень, є обґрунтованим, на думку митниці, витребування від декларанта додаткових документів, які, до речі, були надані не повному обсязі, а також не спростовували виявленні розбіжності.
Резюмуючи викладене, митниця вважала, суд першої інстанції дійшов необґрунтованому висновку про протиправність прийнятих нею рішень та про їх скасування.
У відзиві на апеляцію ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» вказує на правильність рішення суду першої інстанції та на безпідставність доводів апеляції.
Позивач указує, що товар поставлявся товариству на умовах DAP Російсько-Український кордон, а згідно правил ІНКОТЕРМС-2010,  ціна на товар включає в собі  всі витрати щодо  доставки  товару до місця призначення.
Наголошує на тому, що розбіжності у інвойсі (в частині різниці між сумою цифрами та сумою прописом) не були зазначені в оскаржуваному рішенні, а тому посилання на вказані обставини в апеляційній скарзі, є порушенням вимог ч.2 ст. 77 КАС України.
Зазначає, що не порушував умови контракту в частині строку оплати товару та не сплачував постачальнику товару неустойку, що виключає можливість включення такої неустойки до митної вартості товарів. 
Позаяк доказів протилежного митницею не представлено, незважаючи на такий обов`язок, згідно приписів ч.2 ст.77 КАС України, наведені доводи апеляції не можуть братися до уваги.

Суд апеляційної інстанції, в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, ухвалою від 27.02.2020 року, провів заміну скаржника в апеляційному провадженні, а саме: замінив Миколаївську митницю ДФС на Чорноморську митницю Держмитслужби.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні.

Фактичні обставини справи.

31 жовтня 2018 року ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» (Покупець) укладений зовнішньоекономічний контракт №18-345  із ТОВ «Логістична транспортна компанія «Лідер», РФ (Продавець) за умовами якого Продавцем здійснюється поставка товару-каміння вапнякове, технологічне за ціною 1350 рос. руб. за 1 тону. 
Відповідно до п.2.1, п.3.1 контракту Продавець зобов`язаний поставити товар на умовах DАР Російсько-Український кордон згідно з ІНКОТЕРМС-2010, при цьому ціна на товар включає в собі всі витрати по доставці товару до місця призначення.
За умовами контракту (п.2.2) ціна товару вказується в специфікаціях: №2 від 07 березня 2019 року та  №3 від 05 квітня 2019 року, ціна товару визначена у розмірі 1350 рос. руб. за тону.
Для ввезення товару за вищезазначеним контрактом на митну територію України, позивач подав митному орану 7 електронних накладних від 18 березня 2019 року, 20 березня 2019 року, 24 березня 2019 року, 27 березня 2019 року, 04 квітня 2019 року, 11 квітня 2019 року, 22 квітня 2019 року. Митна вартість товару в електронних накладних визначена ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» за основним методом-ціною контракту. Для декларування імпортованого товару позивач використовував накладні ЦІМ/УМВС, а саме електронні документи замість митної декларації для декларування товарів, що передбачено Порядком використання електронних накладних УМВС (СМГС), ЦІМ/УМВС (ЦИМ/СМГС, CIM/SMGS), ЦІМ (СІМ) для декларування товарів, що не є підакцизними.

Для підтвердження вказаних у накладних відомостей, до митного органу були  надані такі документи:
рахунок-фактуру (інвойс);
декларацію про походження товару (сертифікат походження); 
платіжний документ, що підтверджує вартість товару;
зовнішньоекономічний договір (контракт) з доповненнями до договору; 
паспорта якості;
копія митної декларації країни відправлення;
митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів.

Відповідач витребував за всіма електронними накладними  додаткові документи для підтвердження митної вартості товару:
1) бухгалтерську документацію щодо оплати страхування та страховий поліс;
2) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;
3) договір із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається.
ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» листами повідомило митницю, що товар не страхувався, а тому надати страховий поліс немає можливості, інформація про якісні та вартісні характеристики товару з сайту виробника, паспорта якості, платіжне доручення про оплату товару. Контракт з третіми особами не укладався, оскільки позивач є кінцевим споживачем.
За результатами контролю правильності визначення митної вартості вищевказаної партії товару Чорноморська митниця Держмитслужби  прийняла рішення про коригування митної вартості товарів, якими визначила митну вартість задекларованого позивачем товару за ціною 2,1035 рос. руб./кг із застосуванням резервного методу, за ціною товару ввезеного на митну територію за митною декларацією від 22 листопада 2018 року №UA504010/2018/002968.

У рішеннях про корегування митної вартості товару зазначено, що метод за ціною договору (контракту) щодо товарів, що імпортуються не застосовується, у зв`язку з тим, що:
- подані документи не містять усіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості, зокрема, щодо страхування;
- декларантом не надано документальне обґрунтування формування ціни з урахуванням її числових значень,
- у рахунку-фактурі (інвойсі) підпис керівника та відбиток печатки не відповідає підпису керівника та відбитку печатки у контракті,
- декларантом не надано в повному обсязі витребувані митним органом додаткові документи для підтвердження митної вартості,
- надані документи не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості.

У зв`язку зі сплатою декларантом усіх обов`язкових платежів за резервним методом товар випущений у вільний обіг.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Частина 1 статті 49 Митного кодексу України передбачає, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (ч.1 ст. 52 Митного кодексу України).
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч.1 ст. 53 Митного кодексу України).
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч.2 ст. 53 Митного кодексу України).
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (ч.3 ст. 53 Митного кодексу України ).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст. 53 МК України).

Стаття 58 Митного кодексу України унормовує визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).
Зокрема, частина 1 даної статті встановлює, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується, зокрема, у разі, якщо немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів.
Далі, частини з 2 по 5 даної статті встановлюють, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Частина 10 статті 58 Митного кодексу України встановлює, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:
витрати, понесені покупцем, зокрема:
вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;
витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
витрати на страхування цих товарів.
Частина 11 Митного кодексу України забороняє при визначенні митної вартості включати до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, ніякі інші витрати, крім тих, що передбачені у цій статті.
Досліджуючи обставини, які стали підставами для коригування митної вартості товарів, суд апеляційної інстанції встановив таке.
Згідно контракту №18-345 від 31 жовтня 2018 року базис поставки є (DАР) не передбачає обов`язку страхування, про що декларант письмово повідомив митний орган.

Пункт 8 ч.2 ст. 53 Митного кодексу України встановлює, що вимоги щодо надання страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування, передбачені лише для випадків, якщо страхування здійснювалося.
Таким чином, якщо, за умовами поставки, товар не страхувався, вимога Чорноморської митниці Держмитслужби про надання такої інформації є безпідставною.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 березня 2018 року (справа №814/1213/16).
Не можна визнати обґрунтованими доводи скаржника про відсутність інформації щодо витрат на транспортування та експедиційне обслуговування задекларованих товарів до місця ввезення на митну територію України, оскільки за  п. 2.1. Контракту, ціна на включає в собі всі витрати по його доставці до місця призначення.
За офіційними правилами тлумачення торгівельних правил Інкотермс, в редакції 2010 року,  термін DАР «поставка в місце призначення» покладає на продавця обов`язок нести всі витрати і ризики, пов`язані з транспортуванням товару до місця призначення,  що узгоджене сторонами.

Є таким, що суперечить ч.2 ст.77 КАС України, зазначення скаржником в апеляції доводів про неможливість застосування методу розмитнення товару за ціною договору, які не були зазначені в рішенні про корегування митної вартості товару.   

З огляду на викладене, колегія суддів поділяє позицію суду першої інстанції, що ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» надало для митного оформлення імпортованого товару вичерпний перелік документів, що передбачені ч.2 ст. 53 Митного кодексу України, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню.
Верховний Суд,  вирішуючи подібні правовідносини, у постанові від 04 вересня 2018 року (справа №814/2659/16) висловив  позицію, що є недостатньо лише однієї вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення про їх вплив на митну вартість оцінюваного товару та без роз`яснення, чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Позаяк відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведені обставини, які стали підставою для корегування митної вартості, є підстави для визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують наявні підстави для відмови в задоволенні апеляції та залишенні рішення суду першої інстанції  змін.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас частина 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі незначної складності, відсутні підстави для касаційного оскарження даного рішення.

Керуючись статтями: 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Чорноморської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Чорноморської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                             Л. В. Стас

суддя                                                             Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 12.05.2020 року.