Номер провадження: 22-ц/813/2261/20 
Номер справи місцевого суду: 523/16264/17
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.,
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04.02.2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення боргу за договором кредиту,

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернувся до суду з зазначеним позовом та просив стягнути з відповідача суму боргу за договором кредиту в розмірі 63 439,76 грн. В обґрунтування вимог представник позивача посилався на те, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем було укладено договір № б/н про надання встановленого кредитного ліміту на платіжну картку відповідно до якого, він отримав споживчий кредит. З часу отримання кредиту відповідач належним чином не виконував грошове зобов`язання в наслідок чого виникла заборгованість. Таким чином, представник позивача посилаючись на умови договору просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом, відсотки, штрафні санкції та понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04.02.2019 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Приватбанк» було відмовлено у повному обсязі.
Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що прострочена заборгованість по картці у відповідачки виникла 01 серпня 2014 року, отже строк позовної давності щодо звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості закінчився 01 серпня 2017 року.
Позивач звернувся до суду 23.11.2017 року та заяву про поновлення строку на звернення до суду не подавав. Разом з тим відповідачка подала заяву про застосування строків позовної давності. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 

У квітні 2019 року представником Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»  ОСОБА_2 Оленою  ОСОБА_3  було подано апеляційну скаргу на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04.02.2019 року, відповідно до якої апелянт просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Так, апелянт вказує, що згідно з заявою-анкетою та довідкою про карти клієнта видані за договором б/н від 07.05.2012 року відповідач отримав картку № НОМЕР_1 зі строком дії до останнього дня, тобто до 31 липня 2016 року.
Банк звернувся до суду із позовом у листопаді 2017 року, тобто в межах строків позовної давності.
ОСОБА_4 також зазначає, що судом першої інстанції було допущено однобічність та неповноту судового розгляду. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

09 липня 2019 року на адресу апеляційного суду від ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції буз змін.
При цьому посилаючись на те, що останній платіж за кредитним договором відповідачем було вчинено 28.07.2014 року, наступна оплата мала відбутись 30.07.2014 року. Дія картки за погодженням сторін продовжена не була, будь-яких операцій з 01.08.2014 року відповідачем не вчинялось. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.05.2019 року справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04.02.2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення боргу за договором кредиту було залишено без руху.
Ухвалами Одеського апеляційного суду від 04.06.2019 року провадження у вказаній цивільній справі було відкрито та  призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Розпорядженням № 5907 щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 22.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного судупід головуванням судді Князюка О. В.
28 листопада 2019 року справу було прийнято до провадження головуючого судді Князюка О. В. та призначено до розгляду.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Так встановлено, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 , 14.09.2012., уклали договір про надання встановленого кредитного ліміту на платіжну картку відповідно до якого позивач надав, а відповідач отримав споживчий кредит в сумі 2 500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30%. Строк дії договору встановлено строком на один рік із продовженням дії картки, при відсутності попередження сторін про його припинення, на той самий строк. З часу отримання кредиту відповідач належним чином не виконував грошове зобов`язання в наслідок чого виникла заборгованість. За розрахунком позивача, станом на 30.09.2017р., сума боргу становить 63 439,76 грн., в тому числі борг: тіло кредиту 1 869,47 грн., проценти за користування кредитом 53 523,16 грн., пеня 4 550,00грн., штраф процентний 2 997,13грн., штраф фіксований 500 грн. 
Крім того, позичальник погодився з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами банку, про що ОСОБА_1 поставила свій підпис у вказаній заяві.
Відповідно до п. 6.5 умов надання банківських послуг позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.          
За змістом п. 6.6 умов надання банківських послуг у разі невиконання зобов`язань за договором, відповідач на вимогу банку зобов`язалась виконати свій обов`язок з повернення кредиту, оплатити винагороди банку.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, останній платіж за кредитним договором відповідачка здійснила 28.07.2014 року та наступна проплата мала відбутись 30.07.2014 року, яку відповідачка не здійснила (а.с.4). Дія картки продовжена не була, будь яких операцій з 01.08.2014 року відповідачка не вчиняла.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.
У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила
Згідно зі статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що наведені у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи – стаття 261 ЦК України, за змістом якої початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). 
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 грудня 2016 року №712/918/14-ц.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.  
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що позовна давність – це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав – учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня   2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» («Yukos shareholders v. Russia»), п. 570).
Прострочена заборгованість по картці у відповідачки виникла 01 серпня 2014 року, отже строк позовної давності щодо звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості закінчився 01 серпня 2017 року.
Позивач звернувся до суду 23.11.2017 року та заяву про поновлення строку на звернення до суду не подавав. Разом з тим відповідачка подала заяву про застосування строків позовної давності.
Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній, і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).
Зазначені обставини свідчать про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустив строк позовної давності (загального трирічного і спеціального – річного) для захисту своїх прав в судовому порядку, а тому суд правомірно і обгрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог.
Та обставина, що у відповідно до п.9.12. Кредитного договору кредитна картка діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же строк, жодним чином не свідчить про те, що позивач не пропустив строк позовної давності після останньої сплати відповідачем кредитної заборгованості.
Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що відповідно до п. 6.6 умов надання банківських послуг у разі невиконання зобов`язань за договором, відповідач зобов`язаний на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку.
Крім того, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку; за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.
Посилання позивача на те, що строк дії повторно виданої ОСОБА_1 на виконання договору від 14 вересня 2011 року платіжної картки закінчився останнього дня липня 2016 року, заперечувалося стороною відповідача і не підтверджено належними доказами.
Тобто, матеріали справи не мають жодного доказу того, що кредитна картка діяла після 2014 року.
Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні представником банку норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів.
Наведені у апеляційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).
Оскільки колегія суддів відхилила апеляційну скаргу, судові витрати за подачу апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Крилової Олени Леонідівни – залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04.02.2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення боргу за договором кредиту – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 21 травня 2020 року.

Головуючий:                                                                                О. В. Князюк

Судді:                                                                  А. П. Заїкін

О. М. Таварткіладзе