ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/2004/19  Номер провадження 22-ц/814/1293/20	Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді: Бутенко С.Б.
Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.
розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 січня 2020 року у складі судді Нестеренко С.Г.
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення коштів на утримання малолітньої дитини,
в с т а н о в и в:
В березні 2019 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення коштів на утримання малолітньої дитини.
Позов мотивовано тим, що 30.12.2015 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб Центральним Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції, актовий запис № 1374, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .
У шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 , про що Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 та вчинено актовий запис № 185.
Вказує, що подружнє життя у них не склалося, так як вони мають різні характери та погляди на сімейне життя, що призводило до частих непорозумінь та сварок, внаслідок чого з березня 2016 року вони не проживають разом та не ведуть спільного господарства, збереження шлюбу не можливе.
Син проживає з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач будь-якої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, у житті дитини, її вихованні та розвитку участі не приймає. 
Посилаючись на викладене, просила суд розірвати шлюб, взятий з відповідачем 30 грудня 2015 року та стягнути з відповідача на її користь кошти в твердій грошовій сумі 4000 грн. на утримання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 липня 2019 року залучено до участі в справі третьою особою без самостійних вимог - ОСОБА_4 .
Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 липня 2019 року позов ОСОБА_2 було задоволено.
Шлюб, взятий ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_5 ), зареєстрований 30 грудня 2015 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавській області, актовий запис за № 1374 - розірвано.
Після розірвання шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_2 - ОСОБА_6 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти на утримання неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття та на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.
Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.
Рішення в частині стягнення сум платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 вересня 2019 року вказане заочне рішення за заявою відповідача ОСОБА_1 було скасовано та призначено справу до розгляду з викликом сторін.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 січня 2020 року, описку в якому виправлено ухвалою цього ж суду від 04 лютого 2002 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Шлюб, взятий ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_5 ), зареєстрований 30 грудня 2015 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавській області, актовий запис за № 1374 - розірвано.
Після розірвання шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_2 - ОСОБА_6 . 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно в розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення в частині стягнення сум платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у повернення судового збору кошти у розмірі 384 грн. 20 коп. та в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано обґрунтованістю заявлених позовних вимог.
Не погодившись з вказаним рішенням в частині розірвання шлюбу та розподілу судових витрат, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення судового збору відмовити.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що його неявка в судові засідання була обумовлена хворобою і ним подавалися заяви про відкладення розгляду справи. Він мав намір брати участь в судовому засіданні та заявляти клопотання про надання тримісячного строку для примирення сторін.
Вказує також, що суд дійшов помилкового висновку про стягнення з нього судового збору, оскільки він є інвалідом ІІ групи та звільняється від сплати судового збору відповідно до пункту 9 статті 5 Закону України «Про судовий збір».
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 січня 2020 року залишити без змін, посилаючись на обставини неможливості збереження шлюбу.
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України. 
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК). 
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК). 
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів не оскаржується, відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України в апеляційному порядку судом не переглядається.
По справі встановлено, що 30 грудня 2015 року між сторонами у справі укладено шлюб, який зареєстрований у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавській області за актовим записом № 1374.
Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Сімейно-шлюбні відносини сторони припинили у березні 2016 року, що доводами апеляційної скарги відповідача не заперечується.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б як їхнім інтересам, так і інтересам їх малолітньої дитини.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно частини другої статті 36, 51 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.
Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Таким чином, суд має постановити рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. 
Позивачкою у справі ОСОБА_2 заперечується можливість збереження шлюбних відносин з ОСОБА_1 та вона наполягає на розірванні шлюбу.
Вимоги апеляційної скарги відповідача про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про розірвання шлюбу жодним чином не мотивовані, а доводи про його бажання подати клопотання до суду про надання строку для примирення сторін наявністю будь-яких перешкод для цього не обґрунтовані. 
Згідно частини першої, третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За правилами статті 223 ЦПК України повторна неявка в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, не перешкоджає вирішенню справи судом.
Крім того, суд не зобов`язаний призначати строк для примирення подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (стаття 111 СК України). 
Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, тому за відсутності обставин, які б свідчили про можливість збереження шлюбу сторін, доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині є безпідставними.
Суд першої інстанції, врахувавши взаємні відносини сторін та норми закону, дійшов вірного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.
Разом з тим, покладаючи на відповідача обов`язок сплатити судовий збір за результатами розгляду справи, місцевий суд не взяв до уваги, що згідно довідки МСЕК серії АВ № 0074835 від 13.11.2019 року, з 04 листопада 2019 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності загального захворювання та відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
Згідно частин першої, шостої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, в частині розподілу судових витрат оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового рішення про компенсацію понесених позивачкою судових витрат зі сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу в розмірі 768,40 грн. за рахунок держави. 
В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права й підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, апеляційним судом не вбачається. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 січня 2020 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Компенсувати ОСОБА_2 понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 768,40 гривень за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В іншій частині рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                С.Б. Бутенко

Судді:                                                                        О.І. Обідіна

       О.В. Прядкіна