ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 р.	Справа № 440/4082/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2020 року, головуючий суддя І інстанції: К.І. Клочко, м. Полтава, повний текст складено 21.01.20 року по справі № 440/4082/19
          за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська факторингова компанія"  
          до          Головного управління ДПС у Полтавській області ,          Головного управління ДФС у Полтавській області                  
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

25 жовтня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська факторингова компанія" (далі за текстом - позивач, ТОВ "Українська факторингова компанія") звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Полтавській області, в якому просила суд :
- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Полтавської області (Кременчуцьке управління) з передання у податкову заставу автомобіля марки Ореl АSТRА, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 згідно акту опису від 16.03.2016 №26/16-03-17-01-28;
- зобов`язати Головне управління ДФС у Полтавській області (Кременчуцьке управління) вчинити дії щодо звільнення автомобіля марки Ореl АSТRА, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 з податкової застави шляхом внесення змін до акту опису від 16.03.2016 №26/16-03-17-01-28 та виключення з Єдиного державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Позов обґрунтовано тим, що на підставі договору відступлення права вимоги № 114/43 від 24.07.2017, укладеного між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ПАТ "Комерційний Індустріальний Банк" та договору відступлення права вимоги № 114/43-УФк від 24.07.2017, укладеного між ПАТ "Комерційний Індустріальний Банк" та ТОВ "Українська факторингова компанія", позивачем отримано право вимоги за кредитним договором №014/0014/73/108144 від 13.06.2008, укладеним між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 . З посиланням на ст.ст.19, 25 Закону України "Про заставу", якими заставодержателю надано право за рахунок заставленого майна задовольнити свої вимоги у повному обсязі шляхом звернення стягнення на предмет застави, стверджує, що на даний час, як застоводержатель автомобіля, що належить ОСОБА_2 та виступає забезпеченням виконання кредитного договору №014/0014/73/108144 від 13.06.2008, позбавлене такого права внаслідок наявності публічного обтяження на предмет застави відповідно до податкової застави від 10.05.2016. Враховуючи, що право застави на автомобіль марки Ореl АSТRА, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 виникло у ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" ще з 13.06.2008, тобто за часовими рамками раніше, ніж право податкової застави у відповідача, в силу приписів пп.87.3.2 п.87.3 ст.87 Податкового кодексу України, автомобіль підлягає звільненню з податкової застави шляхом вчинення певних дій з боку контролюючого органу.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2020 по справі № 440/4082/19 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська факторингова компанія" (вул.Дмитрівська,18/24, м.Київ, код ЄДРПОУ 40235074) до Головного управління ДФС у Полтавській області (вул.Європейська,4, м.Полтава, 36014, код ЄДРПОУ 39461639), Головного управління ДПС у Полтавській області (вул.Європейська,4, м.Полтава, 36014, код ЄДРПОУ 43142831) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Зобов`язано Головне управління ДПС у Полтавській області (вул.Європейська,4, м.Полтава, 36014, код ЄДРПОУ 43142831) звільнити автомобіль марки Ореl АSТRА, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 з податкової застави. 
У решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул.Європейська,4, м.Полтава, 36014, код ЄДРПОУ 43142831) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська факторингова компанія" (вул.Дмитрівська,18/24, м.Київ, код ЄДРПОУ 40235074) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921,00 грн.
Головне управління ДПС у Полтавській області, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції в частині задоволення позову, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2020 року по справі № 440/4082/19 скасувати у вказаній частині, прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що у спірних відносинах відповідач діяв у відповідності до приписів пп.14.1.155 п.14.1 ст.14, пп.16.1.4 п.16.1 ст.16, п.59.1 ст.59, ст.ст.87, 89 Податкового кодексу України, ст.ст.37-39, 41 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", оскільки станом на час прийняття рішення про опис майна у податкову заставу від 18.02.2016 № 3965/у/16-03-23, складення акту опису майна № 26/16-03-17-01-28 від 16.03.2016 та внесення запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про реєстрацію податкової застави 10.05.2016, за ОСОБА_3 обліковується непогашений податковий борг у сумі 17485,71 грн., у тому числі 17098,53 грн. з податку на додану вартість та 387,18 грн - з податку на доходи фізичних осіб. Вважає, що податковій заставі, яка є публічним обтяженням,  способом забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, повинен надаватися пріорітет, а тому відсутні передбачені законом підстави для припинення обтяження та вилучення з податкової застави спірного транспортного засобу.
Позивач в надісланому до суду письмовому відзиві просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Пояснив, що застава ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (правонаступником якого є ТОВ "Українська факторингова компанія") на спірний автомобіль була зареєстрована ще у 2008 році, а податкова застава - 10.05.2016. Вказав, що підпунктом 87.3.1 пункту 87.3 статті 87 Податкового кодексу України заборонено використовувати як джерело погашення податкового боргу майно платника податків, надане ним у заставу іншим особам (на час дії такої застави), якщо така застава зареєстрована у відповідних державних реєстрах. Відтак, за наявності декількох зареєстрованих обтяжень одного і того самого рухомого майна пріоритет має те обтяження, яке зареєстроване раніше.
Від представника відповідача ГУ ДПС у Полтавській області надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату, з посиланням на необхідність запобігання поширенню на території коронавірусу COVID-19 та дотримання п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами), якою з 12 березня до 22 червня 2020 року на всій території України установлено карантин.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що пунктом 6 Змін, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211, затверджених постановою  Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215, рекомендовано центральним і місцевим органам виконавчої влади, іншим державним органам, органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям  забезпечити організацію позмінної роботи працівників, а за технічної можливості - також роботи в режимі реального часу через Інтернет.
Відповідно до відеозвернення Президента України від 16.03.2020 всі без винятку органи державної влади зобов`язані продовжувати роботу у звичайному режимі.
Отже, постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 “Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19” та від 16.03.2020 № 215 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211" не припинено роботу органів державної влади – як судів, так і органів Державної податкової служби України, а лише переведено їх на особливий режим роботи, у зв`язку з чим відповідач як орган державної влади, зобов`язаний організувати свою роботу таким чином, щоб забезпечити виконання покладених на нього повноважень, а відтак, посилання на постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, як на підставу для відкладення судового засідання без викладення безпосередньо обставин, які перешкоджають представнику відповідача прибути до суду у визначений судом строк для участі у розгляді справи, є неприйнятним.
Колегія суддів зауважує, що явка відповідача в судове засідання судом обов`язковою не визнавалася, ГУ ДПС у Полтавській області не було позбавлено права подати клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції або додаткові письмові пояснення по суті справи або повідомити про наявність інших доказів правомірності своїх дій, які не були раніше подані до суду, якщо б вважало це за необхідне.
У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Отже, беручи до уваги, що апеляційне провадження ініційоване саме відповідачем ГУ ДПС у Полтавській області, який виклав свої доводи у своїй апеляційній скарзі, враховуючи можливість розгляду справи без надання усних пояснень представником ГУ ДПС у Полтавській області, відсутність клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції, з метою дотримання строку розгляду справи, встановленого ст.309 КАС України, колегія суддів зазначає, що причини, викладені в клопотанні, не є поважними для відкладення розгляду справи за клопотанням суб`єкта владних повноважень, а тому таке клопотання задволенню не підлягає.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача.
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №014/0014/73/108144 від 13.06.2008, умовами якого передбачено що боржник надає позичальнику кредит у розмірі 15176,00 доларів США для придбання автомобіля Opel Astra SKD, а позичальник зобов`язується належним чином використати та повернути банку отриманий кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів банку, та виконати інші боргові зобов`язання в порядку та строки, визначені договором.
З метою забезпечення виконання кредитного договору №014/0014/73/108144 від 13.06.2008 між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_3 укладено договір застави транспортного засобу №014/0014/73/108144, пунктом 1.1 якого передбачено, що цей договір забезпечує вимоги заставодержателя, що витікають з кредитного договору №014/0014/73/108144 від 13 червня 2008, укладеного між заставодержателем та заставодавцем, а також додаткових угод до нього, що можуть бути укладені в подальшому, за умовами якого заставодавець зобов`язується перед заставодержателем повернути кредит в розмірі 15176,00 (п`ятнадцять тисяч сто сімдесят шість) доларів США, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також виконати інші умови кредитного договору та відшкодувати заставодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору. Пунктом 1.2 договору застави передбачено, що в забезпечення виконання зобов`язань вказаних у п.1.1 цього договору заставодавець на умовах передбачених цим договором, передає у заставу належний йому на праві власності автомобіль, а саме: Ореl АSТRА, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 (далі за текстом – транспортний засіб).
Право застави на транспортний засіб зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 13.06.2008 за №739182, що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №57003081 від 24.09.2018.
24.07.2017 між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (первісний кредитор) та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги №114/43, пунктом 2.1 якого передбачено, що на умовах, встановлених цим Договором та відповідно до ст.512-519 Цивільного кодексу України, Первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі Боржників (Портфель Заборгованості). Перелік Кредитних договорів, Боржників, розрахунок заборгованості Боржника на дату підписання Договору зазначені у Додатку 1 до Договору (попередній реєстр боржників), що є його невід`ємною частиною.
24.07.2017 між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» (первісний кредитор) та ТОВ «Українська факторингова компанія» (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги №114/43-УФК, пунктом 2.1 якого передбачено, що на умовах, встановлених цим Договором та відповідно до ст.512-519 Цивільного кодексу України, Первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі Боржників (Портфель Заборгованості). Перелік Кредитних договорів, Боржників, розрахунок заборгованості Боржника на дату підписання Договору зазначені у Додатку 1 до Договору (попередній реєстр боржників), що є його невід`ємною частиною.
З копії Попереднього Реєстру боржників, що є додатком до Договорів №114/43 та №114/43-УФК від 24.07.2017, судом першої інстанції встановлено, що право вимоги за кредитним договором №014/0014/73/108144 від 13.06.2008 входить до Реєстру боржників, а відтак, перейшло до нового кредитора (позивача по справі) – ТОВ «Українська факторингова компанія».
27.08.2019 позивач звернувся з письмовою заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області з проханням вилучити з об`єктів обтяження податкової застави рухомого майна, а саме автомобіль Ореl АSТRА, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 .
Листом Головного управління ДПС у Полтавській області від 25.09.2019 №2058/10/16-31-51-10 позивача повідомлено про відсутність законних підстав припинити обтяження та вилучити з податкової застави транспортний засіб у зв`язку з наявністю у власника податкового боргу та реєстрацією в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, актів опису, згідно з якими в податкову заставку внесено зазначений транспортний засіб.
Позивач не погодився з такою позицією відповідача і вважаючи порушеним своє право заставодержателя, звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги шляхом зобов`язання Головного управління ДПС у Полтавській області звільнити автомобіль марки Ореl АSТRА, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 з податкової застави, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності правової позиції позивача в частині порушення його права, як заставодержателя на майно, яке відповідно до п.87.3 ст.87 Податкового кодексу України не може бути використано в якості джерела погашення податкового боргу.
Відмовляючи в задоволенні іншої частини позову, суд першої інстанції зазначив про відсутність підстав для визнання дій відповідача протиправними. 
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.
Колегія суддів зазначає, що спірні відносини між сторонами склалися внаслідок реєстрації відповідачем податкової застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на транспортний засіб, який на час вчинення такої дії також знаходився в заставі у позивача.
Згідно з п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до п.41.2 ст.41 ПК України, органами стягнення є виключно контролюючі органи, які уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах їх повноважень.
У розуміння підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
За визначенням п. 87.2 ст. 87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
Згідно з пп.87.3.1 п.87.3 ст. 87 ПК України не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків майно платника податків, надане ним у заставу іншим особам (на час дії такої застави), якщо така застава зареєстрована згідно із законом у відповідних державних реєстрах до моменту виникнення права податкової застави.
Пунктом 88.1 ст. 88 ПК України передбачено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.
Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу (п. 89.3 ст. 89 ПК України).
Статтею 88 ПК України, якою визначається зміст податкової застави, передбачено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.
Відповідно до п. 89.8 ст. 89 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі.
Згідно зі ст. 90 ПК України пріоритет податкової застави щодо пріоритету інших обтяжень (включаючи інші застави) встановлюється законом.
Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна визначено Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18 листопада 2003 року № 1255-ІV (далі по тексту - Закон 1255-ІV) .
Пріоритет - переважне право обтяжувача відносно права іншої особи на те ж саме рухоме майно; вищий пріоритет - переважний пріоритет одного обтяжувача відносно пріоритету іншого обтяжувача на отримання задоволення своїх прав чи вимог щодо одного й того ж рухомого майна; нижчий пріоритет - пріоритет одного обтяжувача, який підпорядковується пріоритету іншого обтяжувача, на отримання задоволення своїх прав чи вимог щодо одного й того ж рухомого майна (ст. 2 Закону № 1255-ІV).
За змістом ст. 37 Закону № 1255-ІV податкова застава та накладення арешту на рухоме майно на підставі рішень уповноважених органів випадках, встановлених законом відносяться до публічних обтяжень. Публічне обтяження набирає чинності з моменту його реєстрації Державному реєстрі.
Згідно зі ст. 11 Закону № 1255-ІV обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.
Частиною 3 ст. 12 Закону № 1255-ІV визначено, що на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одно й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.
За змістом положень ст. 14 Закону № 1255-ІV, якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за виняткам встановленими цим Законом.
Згідно з ч. 3 ст. 38 Закону № 1255-ІV, якщо рухоме майно, яке є предметом публічного обтяження, є також предметом інших обтяжень, задоволення прав обтяжувача за публічним обтяженням або особи, на користь якої встановлено публічне обтяження, здійснюється у черговості згідно з пріоритетом публічного обтяження.
Пріоритет публічного обтяження встановлюється з моменту його реєстрації. Зареєстровані публічні обтяження не мають пріоритету ні обтяженнями того ж рухомого майна, які були зареєстровані раніше моменту реєстрації публічного обтяження, а також обтяженнями, які мають вищий пріоритет згідно з правилами, встановленими розділом III цього Закону (частина 2 ст. 39 Закону № 1255-ІV).
Аналіз наведених вище норм права дозволяє зробити висновок про те, що майно платника податків, надане ним у заставу іншим особам (на час дії такої застави), якщо така застава зареєстрована згідно із законом у відповідних державних реєстрах до моменту виникнення права податкової застави, не може бути використано як джерело погашення податкового боргу. Разом з цим, зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
Відтак, за наявності декількох зареєстрованих обтяжень одного і того ж рухомого майна, пріоритет має те обтяження, яке зареєстроване раніше.
Такий висновок суду апеляційної інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 07.02.2019 по справі № 813/4551/17.
За змістом частини 7 статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що описаний контролюючим органом в податкову заставу автомобіль Ореl АSТRА, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , згідно з актом опису майна № 26/16-03-17-01-28 від 16.03.2016 було зареєстроване в іпотеку ще 13.06.2008 за ПАТ "Райфафайзен Банк Аваль" та досі перебуває в іпотеці ТОВ «Українська факторингова компанія» на підставі договору про відступлення права вимоги на заставлене майно, що підтверджується відомостями з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Отже, позивачем при включенні до акта опису майна № 26/16-03-17-01-28 від 16.03.2016 атомобіля ОСОБА_1 та реєстрації обтяження 10.05.2016 у вигляді податкової застави на вказаний об`єкт рухомого майна на підставі вказаного акту Кременчуцької ОДПІ, порушено положення п. 87.3 та п. 87.2 ст. 87 ПК України.
З огляду на викладене, вірним є висновок суду першої інстанції щодо порушення пріоритетного законного права позивача як заставодержателя внаслідок обтяження спірного майна  у податкову заставу.
Оскільки описане в податкову заставу майно ОСОБА_1 не може бути джерелом погашення податкового боргу в силу пріоритету права іпотекодержателя на вказане майно, твердження апелянта про відсутність підстав для звільнення спірного майно з податкової застави є необґрунтованими та такими, що грунтуються на помилковому розумінні чинного законодавства.
Колегія суддів зауважує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Така правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 08.11.2019 по справі № 227/3208/16-а.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову у спосіб, який судом був обрано в якості належного та достатнього, а саме, зобов`язання Головного управління ДПС у Полтавській області звільнити автомобіль марки Ореl АSТRА, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 з податкової застави.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду в цій частині не спростовують.     
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2020 року по справі № 440/4082/19  в частині задоволення позову залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Роз`яснити, що відповідно до п. 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, cтрок на оскарження постанови продовжується на строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Головуючий суддя 	(підпис)	Т.С. Перцова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій   	

Повний текст постанови складено 02.06.2020 року.