П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/3352/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Божук Д.А.  
Суддя-доповідач -  Граб Л.С.   
06 травня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Іваненко Т.В. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року   у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про  визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (ГУ ПФУ в Хмельницькій області), в якому просив:
-визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Хмельницькій області щодо не проведення перерахунку пенсії та виплати пенсії з 1 січня 2016 року по 1 січня 2019 року відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" від 23.12.2015 №900-VII, статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ, та внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393, від 11.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", від 18.11.2015 №947 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. № 268";
-зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" від 23.12.2015 №900-VII, статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ, та внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393, від 11.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", від 18.11.2015 №947 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. № 268" починаючи з 1 січня 2016 року по 1 січня 2019 року без обмеження граничного розміру, однак не менше розміру, ніж 50% грошового забезпечення теперішнього поліцейського на аналогічній посаді співробітника ОВС.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року позов задоволено частково:
-визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Хмельницькій області щодо припинення виплати нарахованої доплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 31.12.2017; 
-зобов`язано ГУ ПФУ в Хмельницькій області провести виплату нарахованої доплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 з врахуванням виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до  невірного вирішення справи, подав апеляційну скаргу.
В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 03.04.2019, останньому припинено виплату пенсії за вислугою років і з 01.05.2019 позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому, ОСОБА_1  просить провести перерахунок та виплату пенсії, як особі якій призначено пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", виплату якої йому вже припинено, а відтак втрачено право на виплату коштів, перерахованих на підставі постанови КМУ №103.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. 
Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що з 11.12.1996   ОСОБА_1 отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Розмір пенсії становив 50% від суми грошового забезпечення.
На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" на підставі довідки наданої ліквідаційною комісією УМВС України в Хмельницькій області п/с №5655, 04.04.2018 ГУ ПФУ в Хмельницькій області позивачу здійснено перерахунок пенсії з 01.01.2016 по 30.04.2019. Розмір доплати за вказаний період становить 43077,88 грн. Основний розмір пенсії при перерахунку - 50% грошового забезпечення.
Згідно  вказаної довідки розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивачу за нормами, чинними за січень 2016 року, становив 5716,49 грн., у тому числі-посадовий оклад - 2400,00 грн., оклад за спеціальним званням (капітан міліції (капітан поліції) - 1800,00 грн., надбавка за стаж служби (35%) - 1470,00 грн., премія (0,82%) - 46,49 грн.
03.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою від 03.04.2019, в якій просив припинити виплату пенсії за вислугу років з 01.05.2019 у зв`язку з переходом на пенсію за віком.
З 01.05.2019 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Водночас, припинено виплату доплати до пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, відповідно до проведеного перерахунку згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб".
Вважаючи, що виплату доплати припинено незаконно, ОСОБА_1 звернувся до органу пенсійної фонду з заявою щодо виплатити заборгованості по пенсії за 2016-2017 роки в розмірі 50% грошового забезпечення теперішнього поліцейського на аналогічній посаді без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Листом №22816/04 від 11.07.2019 ГУ ПФУ в Хмельницькій області повідомило позивача,  що виплата нарахованих коштів за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 проводиться разом з пенсією, яку особа отримує відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Оскільки ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне  страхування" та припинено з 01.05.2019 виплату пенсії по Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", то, відповідно, припинено і виплату нарахованої доплати за період з 01.01.2016 по 31.12.2017. Крім того, зазначено, що доплату згідно з проведеним перерахунком за період з 01.01.2018 по 30.04.2018 в сумі 5625,00 грн. зараховано на рахунок позивача у квітні 2018 року. За період з 01.01.2016 по 31.12.2017 нарахована доплата в розмірі 37452,88 грн., виплата якої проводилась з 01.01.2019 по 30.04.2019 у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб".  У період з січня по квітень 2019 року на банківський рахунок позивача перераховано 3121,08 грн., тобто, залишок невиплачених коштів складає 34331,80 грн. 
Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернувся  до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості та доведеності позовних вимог. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. 
Відповідно до ч.4 ст.63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі- Постанова №103) встановлено порядок перерахунку та виплати пенсії відповідно до Постанови №988.
Зокрема, абзацом 2 пункту 3 Постанови №103 визначено, що сума перерахованих пенсій для виплати за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 р. обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 1 січня 2018 р. та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в такому порядку:
з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 року;
з 1 січня 2020 р. - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 р. та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.
З матеріалів справи слідує, що на виконання постанови КМУ №103, ГУ ПФУ в Хмельницькій області здійснено перерахунок пенсії позивачу та нараховано доплату за період з 01.01.2016 по 31.12.2017  в розмірі 37452,88 грн., виплата якої проводилась щомісячно частинами у період з 01.01.2019 по 30.04.2019. Всього із нарахованої суми виплачено 3121,08 грн., а залишок невиплачених коштів складає 34331,80 грн. 
Між тим, предметом спору у даній справі є правомірність припинення відповідачем виплати сум перерахованої, але недоплаченої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 внаслідок переходу позивача з пенсії за вислугу років на інший вид пенсії-за віком. 
Так, частиною першою статті 4 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" законодавство про пенсійне забезпечення в Україні складається, зокрема, з цього закону та Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Згідно з преамбулою Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" цей закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на службі в органах внутрішніх справ (до яких відносить позивач).
Абзацом 2 пункту 13 Розділ XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.
Це положення кореспондується з приписами статті 5 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Отже, законодавство передбачає переведення осіб з одного виду пенсії на інший за бажанням цих осіб.
В той же час, посилання відповідача на те, що виплата нарахованих позивачу коштів за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 може здійснюватися лише разом з пенсією, яку він отримував відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" є безпідставними, оскільки в межах спірних правовідносин йдеться про отримання вже нарахованої, але невиплаченої суми пенсійних коштів, поетапна виплата яких передбачалася п.3 постанови КМУ №103. І оскільки позивач набув права на перерахунок пенсії ще у січні 2016, вказане право не може бути обмежене в зв`язку з переходом на інший вид пенсії у травні 2019 року.
Згідно з частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Частиною першою статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі Міллер проти Австрії, де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні Гайгузус проти Австрії від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.
Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі Кечко проти України (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. 
У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою (параграф 30).
Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).
Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).
Суд вказав, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).
З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що сума заборгованості  за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року нарахована відповідачем ОСОБА_1 в квітні 2018 року, яка станом на дату припинення останньому виплати пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" становила 34331,80 грн., є майном позивача в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції і відмова  в її виплатити  є невиправданим втручанням в мирне володіння таким майном.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині  визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ в Хмельницькій області щодо припинення виплати нарахованої доплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 та зобов`язання відповідача провести таку виплату.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сторчак В. Ю.    Іваненко Т.В.