Ухвала
 
25 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 526/2368/18
провадження № 61-4627ск20   
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2019 рокута постанову Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі головного лікаря Гадяцької центральної районної лікарні, третя особа - Державна казначейська служба України про відшкодування майнової та моральної шкоди,
встановив:
10 березня 2020 року  ОСОБА_1  звернувся до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року.
Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2020 року зазначену касаційну скаргу                                     залишено без руху та надано заявнику строк для усунення її недоліків.
На виконання вимог вищевказаної ухвали   ОСОБА_1  направив до Верховного Суду нову редакцію касаційної скарги, проте, у ній не зазначив підставу (підстави), на якій (на яких) подається касаційна скаргаз визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,           є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті           389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду,      в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті           389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Отже, особі, яка подала касаційну скаргунеобхідно подати суду нову редакцію касаційної скарги разом із копіями скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, оформлену відповідно до положень статті 392 ЦПК України з урахуванням вимог цієї ухвали.
Згідно з частиною другою статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне продовжити строк для усунення недоліків касаційної скарги.
 
Керуючись статтями 127, 393 ЦПК України,
ухвалив:
Продовжити   ОСОБА_1 у строк для усунення недоліків касаційної скарги  на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                    М. Ю. Тітов