ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" березня 2020 р.           Справа№ 920/1017/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Андрієнка  В.В.
суддів:            Пашкіної С.А. 
          Буравльова  С.І. 
 
за участю секретаря судового засідання: Добрицької В.С.
учасники справи:
позивача Безпалюк О.Л. 
відповідача не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення Господарського суду Сумської області 
від 10.12.2019 
у справі № 920/1017/19 (суддя Джепа Ю.А.)
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 
до Комунального підприємства Білопільської міської ради "Теплосервіс Білопілля" 
про стягнення 37 826 грн 71 коп.  

                                             ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Сумської області з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача борг у сумі 37 826 грн. 71 коп., в тому числі: 1 547 грн 28 коп. пені, 17 753 грн 58 коп. 3% річних, 18 525 грн 85 коп. інфляційних втрат, нарахованих відповідно до договору №6142/1718-ТЕ-29 постачання природного газу від 21.09.2017, а також просить стягнути з відповідача судовий збір та інші витрати, пов`язані з розглядом справи.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов договору №6142/1718-ТЕ-29 постачання природного газу від 21.09.2017, а саме щодо несвоєчасної оплати відповідачем за переданий природний газ, невиконання зобов`язання у визначений Договором строк та порушення умов господарського зобов`язання, зокрема вимог п. 6.1. Договору.
Рішенням Господарського суду Сумської області від 10.12.2019 у справі №920/1017/19 позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства Білопільської міської ради "Теплосервіс Білопілля" (вул. Соборна, 87, м. Білопілля, Сумська область, 41800, код ЄДРПОУ 37601105) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ 20077720) 773 грн 64 коп - пені, 17 753 грн 58 коп - 3% річних, 18 525 грн 85 коп - інфляційних втрат та 1 921 грн 00 коп судового збору. В частині стягнення 773 грн 64 коп вимог пені - відмовлено.
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було подано клопотання про зменшення розміру пені на 50%, обґрунтоване тим, що КП "Теплосервіс Білопілля" здійснило остаточний розрахунок за отриманий за договором від 21.09.2017 6144/1718-КП-29 природний газ у 2018 році. Відтак, станом на дату звернення позивача до суду з позовною заявою, зобов`язання по сплаті за поставлений газ виконані відповідачем у повному обсязі, що підтверджується довідкою від 16.09.2019 №402. Також, судом було ураховано, що відповідач знаходиться у важкому фінансовому стані, має значний обсяг дебіторської заборгованості та кредиторської заборгованості, а отже у діях відповідача відсутній прямий умисел у порушенні зобов`язань з причин несвоєчасної виконання контрагентами перед відповідачем своїх зобов`язань з оплати теплової енергії та неналежною платіжною дисципліною контрагентів у здійсненні оплати послуг з теплопостачання. Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені, та стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 773, 64 грн.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, в якій просило суд поновити Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 10.12.2019 у справі №920/1017/19. Прийняти апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 10.12.2019 у справі № 920/1017/19 та відкрити апеляційне провадження. Рішення Господарського суду Сумської області від 10.12.2019 у справі № 920/1017/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 773,64 грн - скасувати. Прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо стягнення пені в розмірі 773,64 грн - задовольнити. Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача по справі.
Апеляційна скарга обґрунтована наступним. Скаржник зазначив, що позивачем на підставі п. 8.2. укладеного між сторонами Договору було правомірно заявлено до стягнення пеню у розмірі 1  547,28 грн, однак судом вказану вимогу задоволено лише у розмірі 773,64 грн, при цьому в мотивувальній частині рішення судом не зазначено підстав зменшення розміру пені та норми права, які застосовував суд. 
На думку скаржника, суд при вирішення питання щодо зменшення розміру пені повинен був об`єктивно оцінити чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення та врахувати при цьому інтереси позивача.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді       Пашкіна С.А., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2020 у справі №920/1017/19 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області  від 10.12.2019 у справі № 920/1017/19 залишено без руху, надавши скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.
В подальшому після усунення недоліків апелянтом, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2020 клопотання Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 10.12.2019 у справі № 920/1017/19 - задоволено. Поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження. Зупинено дію рішення Господарського суду Сумської області  від 10.12.2019 у справі №920/1017/19. Відкрито апеляційне провадження у справі №920/1017/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та призначено справу до розгляду на 03.03.2020.
У судове засідання, яке відбулось 03.03.2020 з`явився представник позивача (апелянта). Представник відповідача не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Вся судова кореспонденція направлялась на адреси сторін, згідно відомостей ЄДРПОУ.
Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Частиною 7 вказаної статті передбачено, що закінчивши з`ясування обставин і перевірку їх доказами, суд апеляційної інстанції надає учасникам справи можливість виступити у судових дебатах у такій самій послідовності, в якій вони давали пояснення.
Враховуючи вищенаведене, головуючим суддею, з дотриманням норм процесуального права, було оголошено про судові дебати.
Представник позивача (апелянта) підтримав доводи наведені в апеляційній скарзі в повному обсязі. 
Відповідно до частини 9 ст. 270 ГПК України, після закінчення дебатів суд виходить до нарадчої кімнати.
Отже, після проведення колегією суддів наради, головуючий суддя оголосив вступну та резолютивну частини постанови у даній справі, якою апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 10.12.2019 без змін.
Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.
Як убачається з матеріалів справи, 21.09.2017 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Комунальним підприємством Білопільської міської ради "Теплосервіс Білопілля" (споживач) укладено договір № 6142/1718-ТЕ-29 постачання природного газу (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього Договору.
На виконання умов Договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 10  113  140,77 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017, від 30.11.2017, від 31.12.2017, від 31.01.2018, від 28.02.2018, від 31.03.2018 та 30.04.2018,  копії яких містяться в матеріалах справи.
Відповідно до п. 6.1. Договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. 
Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язання, що виникає між суб`єктами господарювання, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.
Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з вимог ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором постачання одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно з норм цивільного та господарського законодавства договір постачання є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, а у продавця виникає зобов`язання передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов`язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.
Даний договір є консенсуальним, оскільки права та обов`язки виникають вже в момент досягнення ними угоди за всіма істотними умовами. Отже, змістом договору є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1. Договору.
Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Пунктом 8.2. Договору визначено, що у разі невиконання споживачем    п. 6.1. Договору, він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 16,4% річних (згідно з додатковою угодою №1 від 01.01.2018 - 15,3% річних), але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Вказаний пункт Договору узгоджується із положеннями ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань": платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Розрахунок пені, що підлягає стягненню за цим позовом здійснено у відповідності до вимог ст. 232 ГК України, та з наступного дня, від дня прострочення основного зобов`язання.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 614 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.
Оскільки відповідачем не виконані умови Договору щодо оплати отриманого природного газу, він зобов`язаний сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три відсотки річних від простроченої суми.
Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).
Розрахунок індексу інфляції здійснено позивачем у відповідності до рекомендацій, наданих відповідно до Листа Верховного Суду України від 03.04.1997 року № 62-97-р.
Що стосується нарахованих 3% річних, то приписи ст. 614 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних, то стягненню підлягають три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення.
Перевіривши, розрахунки Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в тому числі: періоди нарахувань, розміри простроченого платежу, облікові ставки НБУ, індекси інфляції, суд першої інстанції дійшов висновку, що 1 547 грн 28 коп - пені, 17  753 грн 58 коп - 3% річних, 18 525 грн 85 коп інфляційних втрат позивачем нараховані відповідно до умов Договору та вимог діючого законодавства.
Штрафними санкціями у відповідності з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Пунктом 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Пунктом 8.2. Договору визначено, що у разі невиконання споживачем    п. 6.1. Договору, він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 16,4% річних (згідно з додатковою угодою №1 від 01.01.2018 - 15,3% річних), але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інше не встановлено договором.
Колегією суддів встановлено, що відповідач просив суд першої інстанції  зменшити розмір пені на 50%, обґрунтовуючи це тим, що Комунальне підприємство "Теплосервіс Білопілля" знаходиться у важкому фінансовому стані, має значний обсяг дебіторської заборгованості, зокрема на 31.12.2017 - 5136,0 тис. грн, на 01.01.2019 -5194.0 тис. грн, на 30.09.2019 - 2897,0 тис. грн. Чисті збитки за 2017 рік становили 910.0 тис. грн, за 9 місяців 2019 року - 1688,0 тис.грн. Також, відповідач має значну кредиторську заборгованість, загальним розміром станом на 30.09.2019 - 6067 тис. грн, у тому числі із заробітної плати - 358 тис. грн. 
Крім того, КП "Теплосервіс Білопілля" здійснило остаточний розрахунок за отриманий за договором від 21.09.2017 6144/1718-КП-29 природний газ у 2018 році. Відтак, станом на дату звернення позивача до суду з позовною заявою, зобов`язання по сплаті за поставлений газ виконані відповідачем у повному обсязі, що підтверджується  довідкою від 16.09.2019 №402. 
Судом першої інстанції було ураховано, що 09.11.2017 відповідно до Постанови КМУ №332 від 18.05.2017, між Департаментом фінансів Сумської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Білопільської районної державної адміністрації, Управлінням соціального захисту населення Білопільської районної державної адміністрації, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Сумській області, ПАТ "Укргазвидобування", КП "Теплосервіс Білопілля", та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" укладено договір №165/332-в про організацію взаєморозрахунків, відповідно до пп. 2 п. 12 якого сторони зобов`язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків жодних дій з погашення заборгованості.
Таким чином, у діях відповідача відсутній прямий умисел у порушенні зобов`язань з причин несвоєчасної виконання контрагентами перед відповідачем своїх зобов`язань з оплати теплової енергії та неналежною платіжною дисципліною контрагентів у здійсненні оплати послуг з теплопостачання.
При цьому судом враховано, що позивачем не доведено понесення ним збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань за Договором.
Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Суд при прийнятті рішення має врахувати рівновагу господарського інтересу сторін, прострочення виконання зобов`язання відповідачем, фінансовий стан кредитора та боржника, наявність прямих чи непрямих збитків сторін відповідно до приписів ст. 233 ГК України. 
Вказана норма кореспондується з приписами ст. 551 ЦК України, згідно якої розмін пені може бути зменшено за рішенням суду, з урахуванням виняткових обставин.  
Можливість зменшення розміру пені є правом суду за умови наявності підстав такого застосування, яке реалізується судом на власний розсуд. Відповідні правові висновки прописані в постановах ВС від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 13.05.2019 №904/4071/18, від 18.06.2019 у справі №914/891/16. 
Враховуючи вищевказані обставини, колегія суддів дійшла до висновку про обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в частині задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру пені до 773,64 грн.  
Обґрунтованими є також висновки місцевого господарського суду щодо задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 18  525,85 грн інфляційних втрат та 17  753,58 грн 3% річних. 
Статтею  86  Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі стосовного порушення Господарським судом Сумської області норм матеріального та процесуального права, оскільки судом були дотримані всі вимоги щодо повного та всебічного розгляду справи.
На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник - АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду Сумської області від 10.12.2019 у справі №920/1017/19, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.  
Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду Сумської області від 10.12.2019 у справі №920/1017/19 про часткове задоволення позову відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.                                                      

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Сумської області від 10.12.2019 у справі №920/1017/19 залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду Сумської області від 10.12.2019 у справі №920/1017/19.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути  оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
5. Повернути до Господарського суду Сумської області матеріали справи  №920/1017/19.
Повний текст постанови складено та підписано 05.03.2020.

Головуючий суддя                                                            В.В. Андрієнко 

Судді                                                                                С.А. Пашкіна

                                                                                С.І.  Буравльов