УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/5408/19 Головуючий у 1-й інст. Семенцова Л. М. 
Категорія 43 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року 

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого         Павицької Т. М.,
суддів                     Трояновської Г.С., Микитюк О.Ю.
за участю секретаря                Кучерявого О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/5408/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою та усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – ОСОБА_4 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Семенцової Л.М. в м. Житомирі,
в с т а н о в и в :
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що у спільній частковій власності трьох співвласників: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 перебуває квартира АДРЕСА_1 . Їй належить на праві власності 1/4 ідеальна частина квартири, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.11.2018, ОСОБА_3 - 1/4 ідеальна частина квартири, а ОСОБА_2 - 1/2 ідеальна частина квартири. Згідно із технічним паспортом на квартиру, виготовленим станом на 02.06.2016, спірна квартира є трикімнатною, загальна площа квартири становить 60,48 кв. м, кімнати якої ізольовані. Вона та відповідач ОСОБА_2 не дійшли згоди щодо визначення порядку користування квартирою. Відповідач добровільно відмовляється надати доступ до приміщень квартири іншим співвласникам, чим створює перешкоди у користуванні нею. Відтак, просила встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: у користування ОСОБА_1 виділити житлову кімнату площею 8,2 кв. м, у користування ОСОБА_3 виділити житлову кімнату площею 11,8 кв.м. разом з лоджією площею 1,02 кв. м, у користування ОСОБА_2 виділити житлову кімнату площею 17,4 кв. м з балконом площею 1,08 кв. м, у загальному користуванні співвласників квартири залишити кухню -8,4 кв. м, ванну кімнату - 2,4 кв. м, вбиральню - 1,1 кв. м, коридор - 8,9 кв. м. Також просила усунути перешкоди у користуванні власністю, які створює ОСОБА_2 , шляхом вселення її до вищевказаного житла, судові витрати стягнути з відповідачів.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Встановлено порядок користування між співвласниками ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 , виділивши в користування згідно плану технічного паспорту на квартиру: ОСОБА_1 - жилу кімнату 7 площею 8,2 кв. м, ОСОБА_3 - жилу кімнату 6 площею 11,8 кв. м разом із лоджією площею 1,02 кв. м, ОСОБА_2 - жилу кімнату 5 площею 17,4 кв. м разом із балконом площею 1,08 кв. м, залишивши у спільному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 кухню 4 площею 8,4 кв. м, ванну кімнату 2 площею 2,4 кв. м, вбиральню 3 площею 1,1 кв. м, коридор 1 площею 8,9 кв. м. Усунуто перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_1 , які створює ОСОБА_2 , шляхом вселення ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 в житлову кімнату згідно встановленого судом порядку користування квартирою. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1152,60 грн. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 384,20 грн. судового збору.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Вказує, що позивач не проживає у спірній квартирі та не зверталася до ОСОБА_2 із проханням про вселення та надання ключів від спірної квартири. Крім того, судом першої інстанції було порушеного норми процесуального права, а саме безпідставній відмові у задоволенні заяви про зупинення провадження у справі до вирішення пов`язаної із нею справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на квартиру АДРЕСА_2 , так як, ухвалене рішення буде безпосередньо стосуватися предмету спору по даній справі.
            Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки власник має право користуватися та розпоряджатися своїм майном або його частиною на свій розсуд, між сторонами існує спір з приводу користування спільним житловим приміщенням, тому наявні підстави для встановлення запропонованого позивачем порядку користування квартирою, за яким, житлові права відповідачів, як співвласників нерухомого майна не будуть порушені.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено,  що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , згідно інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.04.2019 та копії свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 23.11.2018, видані державним нотаріусом Житомирської державної нотаріальної контори Ковальовою С.В. Згідно вищевказаних документів, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належить на праві власності по 1/4 частці вищевказаної квартири, а ОСОБА_2 - 1/2 частка цієї квартири.
Згідно з технічним паспортом загальна площа вказаної квартири становить 60,48 кв.м., житлова – 37,4 кв.м  квартира складається з 3-х ізольованих жилих кімнат площею 17,4 кв.м, 11,80 кв.м та 8,2 кв.м, а також кухні - 8,4 кв.м, ванної кімнати - 2,4 кв. м, вбиральні - 1,1 кв. м, коридору - 8,9 кв. м.          
У матеріалах справи наявний лист від 06.02.2019 відправлений від імені позивача її представником на адресу відповідача ОСОБА_2 , з проханням надати другий примірник ключів від вхідних дверей квартири або надати можливість зробити дублікат ключів та забезпечити вільний доступ до квартири, а також із пропозицією укласти договір про встановлення порядку користування квартирою, та згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, 12.02.2019 ОСОБА_2 отримала особисто вказаний лист. Разом з тим, ніякої відповіді на звернення позивача останньою надано не було.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до частин першої, другої ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України).
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з частинами першою, другою ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч.1 ст. 356 ЦК України).
Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня      1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», з відповідними змінами, судам роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.
Визначаючи порядок користування спірною квартирою між її співвласниками, суд першої інстанції, встановивши, що співвласники добровільно не встановили порядок користування нею, жилі кімнати є окремими ізольованими приміщеннями, розмір жилої площі, що припадає на одну особу, не менше встановленого для надання одній особі та максимально відповідає частці кожного, дійшов правильного висновку про виділення ОСОБА_1 у користування жилу кімнату площею 8,2 кв.м, ОСОБА_3 жилу кімнату площею 11,8 кв.м з лоджією площею 1,02 кв.м, а ОСОБА_2 жилу кімнату площею 17,4 кв.м з балконом площею 1,08 кв. м, та залишення підсобних приміщень у загальному користуванні співвласників.
     Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку про вселення позивача до спірної квартири, оскільки вона  є її співвласником та не має доступу до своєї власності через неправомірні дії відповідача ОСОБА_2 . 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. 
З підстав вищевказаного, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути  оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 12 березня 2020 року.
Головуючий

Судді