ПОСТАНОВА
Іменем України

14 травня 2020 року 
Київ
справа №640/685/19
адміністративне провадження №К/9901/12103/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Білак М.В.,
суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу
за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега»
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2019 року (головуючий суддя - Катющенко В.П.)
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2019 року (головуючий суддя - Бужак Н. П., судді: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.)  
у справі №640/685/19
за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега"
до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в місті Києві  
про визнання протиправною та скасування постанови.
I. РУХ СПРАВИ
1.          У січні 2019 року Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "ОМЕГА" звернулось до суду з вказаним позовом, в якому, просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Махової Д.А. від 28 вересня 2018 року №55505261 про стягнення виконавчого збору в сумі 1 149 213,27 грн.
2.          Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при поверненні виконавчого документа стягувачу державний виконавець зобов`язаний робити на ньому спеціальну відмітку про залишок нестягнутої суми та про суму стягнутого виконавчого збору. Такий обов`язок, на думку позивача, свідчить про те, щоб при повторному пред`явленні виконавчого документа до виконання необхідно буде стягувати як суму боргу, так і суму виконавчого збору, виходячи саме з цієї суми. Таким чином, вважає, що виконавчий збір має стягуватись лише з суми, яка фактично стягнута.
3.          Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2019 року, залишеним без змін Шостим апеляційним адміністративним судом від 26 березня 2019 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
4.          У поданій касаційній скарзі позивач із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ 
5.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Махової Д.А. від 12 січня 2018 року ВП №55505261 відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/20914/16 від 27 квітня 2017 року про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ОМЕГА" на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" суму заборгованості в розмірі 11 492 132,70 грн.
6.          У пункті 3 резолютивної частини вказаної постанови вказано про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
7.          28 вересня 2018 року на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маховою Д.А. винесено постанову про повернення наказу Господарського суду міста Києва №910/20914/16 від 27 квітня 2017 року та авансового внеску у розмірі 31 949,00 грн стягувачу.
8.          Крім того, 28 вересня 2018 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маховою Д.А. винесено постанову про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ОМЕГА" виконавчого збору в сумі 1 149 213,27 грн.
9.          Позивач стверджує, що відповідачем в межах виконавчого провадження ВП №55505261 не було стягнуто суму заборгованості, що, на його думку, свідчить про відсутність підстав для прийняття постанови про стягнення виконавчого збору.
10.          Вважаючи постанову від 28 вересня 2018 року №55505261 про стягнення виконавчого збору в сумі 1 149 213,27 грн. протиправною та такою, що прийнято з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним позовом.
IIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
11.          Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що спірна постанова прийнята відповідачем з дотриманням строку, встановленого частиною третьою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» та за наявності підстав для її прийняття. 
12.          Так, виконавчий документ повернуто на підставі частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", сума виконавчого збору, зазначеного у постанові від 28 вересня 2018 року ВП №55505261, відповідає розміру, визначеному вказаним Законом, а визначені частиною дев`ятою статті 27 вказаного Закону підстави для не стягнення виконавчого збору відсутні.
13.          Апеляційний суд зазначив, що позивач помилково пов`язує стягнення виконавчого збору з реальним стягненням грошових коштів на користь стягувача, оскільки положення частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», встановлюють підставу для стягнення виконавчого збору - повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», з приміткою - якщо виконавчий збір не стягнуто.
14.          В даному випадку, державним виконавцем вчинялись дії з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 27 квітня 2017 року №910/20914/16, зокрема, виносились постанови про арешт майна та коштів боржника, вимога, надсилались запити до відповідних державних органів та отримані відповіді від них.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
15.          Позивач у своїй касаційній скарзі зазначив, що суди попередніх інстанцій застосували до спірних правовідносин положення частини другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції до 28 серпня 2018 року), яка не повинна до них застосовуватись. 
16.          Вважає, що застосування норми нової редакції закону органом виконавчої служби уже у відкритому і існуючому виконавчому провадженні №55505261 без фактичного виконання рішення суду призводить до подвійного стягнення з боржника виконавчого збору (основної винагороди).
17.          Неприпустимість зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є одним із аспектів загальновизнаного принципу правової визначеності як елемента принципу верховенства права, який відповідно до частини першої статті 8 Конституції України визнається і діє в Україні.
18.          Вважає, що виконавчий збір за своєю правовою природою є збором, який сплачується боржником за примусове виконання рішення суду державним виконавцем та розраховується виходячи з фактичної стягнутої або повернутої суми.
19.          Скаржник у своїх доводах стверджує, що суди дійшли помилкового висновку, ототожнивши виконавчий збір із витратами виконавчого провадження.
20.          Звертає увагу, що за 9 місяців органом виконавчої служби у виконавчому провадженні №55505261 не було стягнуто з боржника жодних коштів. Тож, оскільки примусового виконання рішення фактично не відбулось, сума з боржника стягнута не була, то правові підстави для стягнення з боржника виконавчого збору відсутні.
21.          Скаржник вважає, що суди першої та апеляційної інстанції не мотивували відхилення доводів позивача щодо встановлення обставин, які на їхню думку, мали значення для правильного вирішення справи, та не дослідили належним чином зібрані у справі докази, а також не застосували принцип пропорційності та справедливого балансу, яке захищає Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
22.          Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, виходить з наступного.
23.          Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
24.          Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.
25.          Так, відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
26.          Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає на виконання приписів закону відповідне рішення та вчиняє дії.
27.          Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 2 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1404-VІІІ).
28.          Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
29.          У частині першій статті 5 Закону №1404-VІІІ зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
30.          Згідно зі статтею 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
31.          Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
32.          Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
33.          Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
34.          Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону №1404-VІІІ (у редакції чинній до 28 серпня 2018 року) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
35.          Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
36.          За приписами пунктів 1-6 частини п`ятої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
37.          Також частиною дев`ятою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
38.          Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
39.          За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
40.          Приписами статей 40, 42 Закону №1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.
41.          Частиною третьою статті 40 Закону №1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
42.          Згідно частиною четвертою статті 42 Закону №1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
43.          Отже, з аналізу вищенаведених норм Закону №1404-VІІІ слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.
44.          За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.
45.          Тому, при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.
46.          З 28 серпня 2018 року частину другу статті 27 Закону №1404-VІІІ змінено, (Законом України №2475-VIII від 3 липня 2018 року) та визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
47.          Тобто, з урахуванням редакцій Закону №1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега", база обрахунку виконавчого збору змінювалась.
48.          Так, у період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив - 10 відсотків фактично стягнутої суми, тоді як, у період після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору складав - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.
49.          28 вересня 2018 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маховою Д.А. винесено постанову про повернення виконавчого документа та авансового внеску стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з письмовою заявою стягувача. Після чого державним виконавцем винесена спірна постанова про стягнення з боржника виконавчого збору. 
50.          Враховуючи, що виконавчий документ повернуто за заявою стягувача та виконавчий збір не стягнуто, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що дії державного виконавця з винесення постанови про стягнення виконавчого збору та визначення обрахунку виконавчого збору з розміру суми, що підлягала примусовому стягненню відповідають приписам частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII, отже, є правомірними та такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
51.          Верховний Суд не погоджується з таким висновком судів з огляду на наступне.
52.          Положення статті 27 Закону №1404-VІІІ (у редакції чинній у період до 28 серпня 2018 року) зменшували відповідальність Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ОМЕГА", як боржника, в порівнянні з нормами статті 27 Закону №1404-VІІІ (у редакції чинній з 28 серпня 2018 року), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми що підлягає примусовому стягненню.
53.          Таким чином, з урахуванням того, що зміни внесені Законом №2475-VIII погіршили становище боржника Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ОМЕГА", а також те, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за наказом Господарського суду міста Києва №910/20914/16 від 27 квітня 2017 року, Верховний Суд вважає, що у державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Махової Д.А. були відсутні правові підстави для стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 1 149 213,27 грн.
54.          Верховний Суд звертає увагу на те, що за своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.
55.          Аналогічні правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року справа №2540/3203/18. 
56.          З огляду на наведене, у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону №1404-VIII.
57.          Крім того, при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.
58.          Зазначене дає підстави для висновку, що державний виконавець приймаючи спірну постанову не врахував принципу пропорційності, спрямованого на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються. 
59.          З огляду на наведене, доводи позивача про протиправність постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Махової Д.А. від 28 вересня 2018 року №55505261 про стягнення виконавчого збору в сумі 1 149 213,27 грн та наявність підстав для її скасування є обґрунтованими.
60.          Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
61.          Відповідно до частини першої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
62.          Оскільки обставини справи встановлені з достатньою повнотою, але судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, вони підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
63.          Також Верховний Суд зазначає про необґрунтованість клопотання позивача про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати.
64.          Згідно з частиною п`ятою статті 346 КАС України, на яку посилається скаржник, суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
65.          З наведеної норми вбачається, що передача справи на розгляд Великої Палати із наведених підстав є правом суду, а не обов`язком.
66.          За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
67.          За обставин задоволення позовних вимог у повному обсязі, враховуючи сплату позивачем при зверненні з позовною заявою, апеляційною та касаційними скаргами судового збору у загальному розмірі 8 644,50 грн, докази чого наявні в матеріалах справи, здійснені судові витрати підлягають стягненню із Головного управління ДПС в Івано-Франківській області.
68.          Керуючись статтями 345, 351, 356 КАС України, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року N460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», Верховний Суд,
П О С Т А Н О В И В: 
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2019 року у справі №640/685/19 скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою позов Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в місті Києві про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Махової Д.А. від 28 вересня 2018 року №55505261 про стягнення виконавчого збору в сумі 1 149 213,27 грн.
Стягнути з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в місті Києві (адреса: 03056, місто Київ, вулиця Виборзька, 32; код ЄДРПОУ 34691374) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега"(адреса: 04053, місто Київ, вулиця Обсерваторна, 17-а; код ЄДРПОУ 21626809) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 644,50 грн (вісім тисяч шістсот сорок чотири гривні п`ятдесят копійок).
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак
О.А. Губська
О.В. Калашнікова,
Судді Верховного Суду