ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11 червня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 915/2261/19	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Разюк  Г.П.,
суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.
при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представника від відповідача – директора Лазаренка М.В. за витягом з протоколу зборів учасників товариства від 20.08.2012; наказом №37 від 12.09.2012; випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 07.03.2018 та паспортом серія МК   № 537729,   дата видачі : 03.09.1997;
/скаржник надіслав клопотання про розгляд справи без участі його представника/,
розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу “Южно-Українська атомна електрична станція”
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2020, прийняте об 11.55 суддею Ковалем С.М. у м. Миколаєві, повний текст якого складено 21.04.2020
у справі № 915/2261/19
за позовом скаржника
до Товариства з обмеженою відповідальністю  “Виробниче об`єднання “Енергомашкомплект”
про стягнення 392  233 грн. 93 коп.,-
В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу “Южно-Українська атомна електрична станція” (далі - ДП “НАЕК “Енергоатом”) звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) “Виробниче об`єднання “Енергомашкомплект” про стягнення пені у сумі 234  438,67 грн. та 157  795,26 грн. штрафу, нарахованих у порядку п. 4.1 договору та ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України за неналежне виконання зобов`язань щодо своєчасної поставки товару за укладеним між сторонами договором від 04.02.2019 №53-123-01-19-05067. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правову допомогу.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2020 позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ “Виробниче об`єднання “Енергомашкомплект” на користь ДП “НАЕК “Енергоатом” грошові кошти у загальній сумі 39  223,40  грн. з яких: 23  443,87  грн. – пені, 15  779,53 грн. - штрафу, а також грошові кошти на відшкодування витрат на оплату позовної заяви судовим збором у сумі 5  883,50 грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено, оскільки на підставі ст. 233 ГК України та ч. 3 ст.  551 ЦК України судом першої інстанції за клопотанням відповідача зменшено суму пені та штрафу до 10% від заявленої суми з огляду на те, що ТОВ “Виробниче об`єднання “Енергомашкомплект” поставляє товар, виробником якого є резидент Російської Федерації, а у зв`язку з непростою ситуацією, що склалася між нашими країнами, мав труднощі в забезпечені поставки товару, але порушення відповідачем строку поставки не завдало позивачу збитків. 
Слід зазначити, що в резолютивній частині рішення суд першої інстанції помилково не зазначив, що задовольняє позовні вимоги частково, однак означене не впливає на правильність вирішення спору та, в разі потреби, може бути виправлено судом першої інстанції в порядку ст.243 ГПК України за заявою однієї із сторін у справі.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду в частині зменшення штрафних санкцій, позивач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення змінити та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
На думку скаржника, викладені відповідачем причини для несвоєчасного виконання умов договору не є поважними і тому місцевим господарським судом неправомірно зменшено розмір неустойки та безпідставно застосовано до спірних правовідносин ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГПК України.
У відзиві на апеляційну скаргу товариство зазначає, що судом об`єктивно оцінено обставини справи, правомірно враховано виконання поставки в повному обсязі, а твердження скаржника про його намір уникнути відповідальності не грунтується на матеріалах справи, оскільки він не просив звільнити його від відповідальності, а лише вважає суму нарахованої неустойки надмірною.
Клопотання скаржника про долучення до справи, як доказу погіршення його фінансового стану довідки про кредиторську заборгованість заборгованість, колегією не задоволене на підставі ч.3 ст.269 ГПК України через не надання доказів неможливості її подання до суду першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та вислухавши пояснення присутнього представника відповідача, судова колегія прийшла до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено господарським судом, між сторонами у даній справі 04.02.2019 укладено договір на постачання товару №53-123-01-19-05067, згідно умов якого ТОВ “Виробниче об`єднання “Енергомашкомплект” (постачальник) зобов`язалося передати ДП “НАЕК “Енергоатом” (покупцю), а покупець ? прийняти та оплатити товар – код 42130000-9 по ДК 021:2015 – арматура трубопровідна: крани, вентилі, клапани та подібні пристрої (ЗІП к клапану) (далі-Товар), у кількості, асортименті та за цінами, зазначеними у специфікації № 1 (додаток до договору № 1), які є невід`ємною частиною договору (п. 1.1 договору).
Відповідно до п. 1.3 договору, місцем виконання договору є м. Южноукраїнськ.
Загальна вартість товару складає 2 254  218 грн. з ПДВ; оплата відбувається протягом 45 робочих днів після постачання ТМЦ згідно специфікації № 1 та виконання постачальником умов п.п. 3.2, 5.1 договору (п.п. 2.1, 2.2 договору).
Постачання здійснюється з дати публікації договору в системі ProZorro по 10.05.2019 на умовах DDP м.Южноукраїнськ, Миколаївська область, Южноукраїнське відділення ВП “Складське господарство” відповідно до Правил Інкотермс-2010 з обов`язковою присутністю представника постачальника (п. 3.1 договору).
Датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару (п. 3.3 договору).
Пунктом 4.1 договору сторони погодили, що в разі порушення зобов`язань за договором, а саме порушення термінів постачання товару, які передбачені договором, постачальник зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого товару у зазначений термін за кожний день прострочення; крім того, у разі прострочення постачання понад 30 календарних днів постачальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару.
Також сторонами погоджено, що договір вступає в силу з моменту підписання сторонами та скріплення печатками і діє до 31.12.2020 (п.п. 12.1, 12.2 договору).
Специфікацією № 1, яка є додатком № 1 до договору, сторони визначили найменування, технічні характеристики, кількість, та ціну товару, а саме: плунжер зі штоком у кількості 1 шт. та втулка різьбова у кількості 1 шт. за загальною ціною 2  254  218 грн. з ПДВ.
Ст. 629 Цивільного Кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Місцевим господарським судом вірно встановлено, що на виконання умов договору ТОВ “Виробниче об`єднання “Енергомашкомплект” 23.08.2019 поставило позивачу товар на суму 2254218 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною від 22.08.2019 № 322, підписаною сторонами та скріпленою печатками сторін, отже поставка товару відбулася з простроченням понад 30 календарних днів, а саме, 23.08.2019 при погодженому сторонами граничному терміні поставки до 10.05.2019.
Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 ГК України). Господарськими санкціями визнаються штрафні санкції у вигляді грошової суми, зокрема, штраф, пеня (ч. 1 ст. 230 ГК України). 
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах, зокрема за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Встановивши факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за умовами договору на постачання товару від 04.02.2019 №53-123-01-19-05067, зокрема в частині зобов`язань щодо своєчасної поставки товару, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для застосування ч. 2ст. 231 Господарського кодексу України та п. 4.1 укладеного між сторонами договору для зобов`язання відповідача сплатити штрафні санкції за порушення відповідного зобов`язання та перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій зазначив про те, що позивачем правильно нараховано пеню у сумі 234438,67 грн. та штраф у розмірі 157795,26 грн..
Водночас, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки до 10% від заявлених до стягнення сум, суд першої інстанції дійшов висновку щодо необхідності зменшення розміру пені до 23443,87 грн. та штрафу до  15779,53 грн., та застосував таке зменшення на підставі ст. 233 ГК України, ч.3 ст. 551 ЦК України, що на думку колегії суддів є правомірним з огляду на наступне.
Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною третьою статті 551 ЦК України.
Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, частини першої статті 78, частини першої статті 79 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи №904/4685/18).
При цьому, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України) та засадах господарського судочинства, визначених статтею 2 ГПК України .
Як вірно зазначено судом першої інстанції, прострочення відповідачем поставки товару за договором є винятковим випадком, оскільки пов`язане із поставкою відповідачем товару, виробником якого є резидент Російської Федерації, та у зв`язку з непростою ситуацією, що склалася між нашими країнами, разом з тим поведінка відповідача свідчила про вжиття ним заходів для виконання зобов`язання за договором, зокрема відповідач звертався до позивача з проханням перенести строк поставки по договору, отже прострочення строку поставки товару виникло з об`єктивних причин, яких відповідач намагався уникнути, при цьому зобов`язання за договором було виконано повністю та доказів завдання збитків позивачу або іншим учасникам господарських відносин матеріали справи не містять.
Враховуючи зазначені обставини місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про можливість зменшення неустойки до 10% від заявленої до стягнення суми і колегія суддів не бачить жодних вагомих підстав вважати інакше, оскільки такий висновок ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України та не призвів до нівелювання самого значення пені та штрафу як відповідальності за порушення відповідачем зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів позивача у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання товару.
Отже, доводи скаржника про порушення судом першої інстанцій ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України не знайшли свого підтвердження, тому відхиляються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані.     
За таких обставин, апеляційна скарга ДП “НАЕК “Енергоатом” не підлягає задоволенню, а рішення Миколаївської області від 13.04.2020 у справі №915/2261/19 слід залишити без змін.
Враховуючи приписи ст. 269 Господарського процесуального кодексу України щодо меж апеляційного перегляду, а також закріплений ст. 14 Кодексу принцип диспозитивності, перегляд оскаржуваного судового рішення в апеляційному порядку здійснено в межах вимог заявника апеляційної скарги.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати скаржника по сплаті судового збору за її подання і розгляд не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –
П О С Т А Н О В И В:

          Рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2020 у справі №915/2261/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу “Южно-Українська атомна електрична станція”– без задоволення.
Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і згідно з ч.2 ст.282 та п.2 ч.3 ст.287 ГПК України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 11 червня 2020 року о 15:00.

Головуючий суддя                                                             Г.П. Разюк         
Суддя                                                                                   С.І. Колоколов
          Суддя                                                                                   Я.Ф. Савицький