ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 23-з/803/64/20 Справа № 212/3337/18 	  	Суддя у 1-й інстанції -  Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 червня 2020 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: судді Піскун О.П., розглянувши заяву про самовідвід судді Коваленко Н.В. в межах справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 травня 2020 року, якою 

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-3 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, - 
               
ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями суду апеляційної інстанції від 26 травня 2020 року суддя Коваленко Н.В. визначена головуючою суддею у цій справі про адміністративне правопорушення. 
В судовому засіданні 09 червня 2020 року головуюча суддя Коваленко Н.В. заявила самовідвід у цій справі. 
В обґрунтування заяви про самовідвід суддя Коваленко Н.В. зазначає, що під час судового засідання 09 червня 2020 року ОСОБА_1 зазначив, що вона є мешканкою м. Кривого Рога, працювала в судах першої та апеляційної інстанцій, розташованих в м. Кривому Розі Дніпропетровської області та розглядала поряд з іншими суддями справу щодо нього про застосування примусових заходів медичного характеру, в якій в подальшому Європейським судом з прав людини прийнято рішення щодо нього, тому не може бути об`єктивною при розгляді цієї справи, тобто, на її думку, ОСОБА_1 фактично висловив їй недовіру перед початком розгляду його апеляційної скарги.
З метою усунення сумнівів у забезпеченні справедливого розгляду справи належним і безстороннім судом, та запобігання випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді (пункт 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді), й з урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, суддя дійшла висновку за необхідне заявити у цій справі самовідвід.
В судове засідання ОСОБА_1 , як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності і подала апеляційну скаргу, не з`явився, про час і дату судового засідання повідомлений належним чином, що не перешкоджає розгляду заяви за його відсутності. 
Ознайомившись з матеріалами справи, суддя доходить висновку про необхідність задовольнити заяву судді Коваленко Н.В. про самовідвід, виходячи з наступного.
Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає поняття «самовідвід судді» та порядку його вирішення. 
Разом з тим, відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Аналогічні вимоги щодо гарантування захисту прав, свобод та інтересів кожного у розумні строки незалежним, безстороннім та справедливим судом передбачені і у ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Враховуючи зазначене, а також вимоги ст. 9 Конституції України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», відповідно до яких суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, суддя вважає, розгляд питання про самовідвід судді в межах справи про адміністративне правопорушення можливим та таким, що направлений на захист прав особи щодо розгляду його справи безстороннім судом, не дивлячись на прогалину в Кодексі України про адміністративні правопорушення в даному питанні.
Зі змісту статті 6 Конвенції та практики Європейського Суду з питань неупередженості суду вбачається, що правосуддя має не тільки здійснюватись, а повинно також демонструватись. 
Як зазначено в пунктах 69-70 рішення ЄСПЛ «Мироненко і Мартенко проти України»від 10.12.2009 року (Заява N 4785/02), застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді Б., певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 44, та рішення у справі «Феррантеллі та Сантанджело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), рішення від 7 серпня 1996 року, Reports 1996-III, с. 951-952, п. 58). 
У цьому зв`язку навіть видимі ознаки можуть мати певне значення або, іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється» (див. рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), рішення від 26 жовтня 1984 року, серія A, N 86, с. 14, п. 26). Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), там само, та рішення у справі «Кастільо Альгар проти Іспанії» (Castillo Algar v. Spain), рішення від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998-VIII, с. 3116, п. 45).
Встановлено, що суддя Коваленко Н.В. працювала в судах першої та апеляційної інстанцій, розташованих в м. Кривому Розі Дніпропетровської області та брала участь у розгляді справ щодо ОСОБА_1 про застосування стосовно нього примусових заходів медичного характеру, в якій в подальшому Європейським судом з прав людини прийнято рішення щодо нього.
В судовому засіданні ОСОБА_1 висловив судді Коваленко Н.В. недовіру перед початком розгляду його апеляційної скарги, у зв`язку з тим, що, на його думку, вона не може бути об`єктивною при розгляді цієї справи, тому з метою запобігання будь-яким сумнівам щодо об`єктивності та неупередженості апеляційного розгляду заяву судді Коваленко Н.В. про самовідвід слід задовольнити і в даному випадку правомірним й доцільним буде передати цю справу про адміністративне правопорушення до Відділу забезпечення судового процесу судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду для здійснення повторного автоматичного розподілу справи між суддями для її розгляду. 
Враховуючи викладене, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», ст. ст. 2, 7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст. ст. 268, 283, 285 КУпАП суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Заяву про самовідвід судді Коваленко Н.В. в межах справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 185-3 КУпАП задовольнити. 
Справу передати до Відділу забезпечення судового процесу судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду для здійснення повторного автоматичного розподілу справи між суддями. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

       Суддя:                                                                         О. П. Піскун