УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2020 року
м. Київ
справа № 320/822/18
провадження № 51-2000ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 жовтня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 12 березня 2020 року, які постановлені в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018080140000219, за обвинуваченням 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ленінградське Ленінградського району Кокчетавської області Республіки Казахстан, проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу – за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року засуджено за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі — КК України) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільненого, на підставі ст. 75 цього Кодексу, від відбування покарання з випробуваннямз іспитовим строком тривалістю 2 роки, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76КК України, 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Суть питання
За вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 жовтня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. На підставі ч. 1 ст. 71 цього Кодексу до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вищевказаним вироком і остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Крім того, цим же вироком засуджено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України, законність і обґрунтованість судових рішень стосовно яких, у цій касаційній скарзі, не оскаржуються. 
До Касаційного кримінального суду Верховного Суду надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 , в якій він, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, просив скасувати рішення місцевого і апеляційного судів і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2020 року касаційну скаргу засудженого було залишено без руху через її невідповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) і надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також засудженому було роз`яснено, що в разі, якщо він не усуне недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, скарга буде повернута.
На виконання ухвали Верховного Суду засуджений повторно звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду 
Кримінальним процесуальним кодексом визначено, що касаційна скарга має відповідати вимогам, зазначеним в статті 427 КПК України, і в разі недодержання суб`єктом звернення цих вимог, суд касаційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 429 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначає недоліки та встановлює строк, необхідний для їх усунення. 
Залишаючи касаційну скаргу засудженого без руху, Верховний Суд в ухвалі від 27 квітня 2020 року встановив, що скарга подана без додержання пунктів 1, 4, ч. 2 і ч. 5 ст. 427 КПК України. Згідно з п. 4 цієї статті в касаційній скарзі вказується обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. 
Засудженому було зазначено, що, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції. 
Верховний Суд зауважив на тому, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Верховний Суд, серед іншого, звернув увагу засудженого на тому, що доводи його касаційної скарги фактично зводяться до його вказівок на неповноту судового розгляду, незгоди з наданою судами оцінкою доказам та по суті, заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, та зазначив, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Однак, перевіривши повторно подану засудженим касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що він указані в ухвалі касаційного суду від 27 квітня 2020 року недоліки не усунув, вимог ст. 427 КПК України знову не дотримався.
Так, Верховний Суд повторно зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України). 
Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок. 
Однак у повторно поданій засудженим скарзі він знову обмежившись загальними фразами щодо порушень допущених судами попередніх інстанцій, не конкретизував, як ці порушення вплинули на законність й обґрунтованість постановлених цими судами судових рішень, і чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом як вироку місцевого суду, так і ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.
Також засуджений при повторному зверненні не навів доводів на обґрунтування незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів його апеляційної скарги. 
Доводи касаційної скарги засудженого знову фактично зводяться до його вказівок на неповноту судового розгляду та, по суті, незгоди з наданою судами оцінкою доказам, заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Верховний Суд повторно зауважує, що відсутність у касаційній скарзі обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху. 
З огляду на викладене, оскільки засуджений не усунув недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, Верховний Суд, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, вважає за необхідне повернути його касаційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Повернути касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                      ОСОБА_3