ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" березня 2020 р.                                                          Справа №921/438/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді                              Орищин Г.В.
суддів                              Данко Л.С.
                              Желіка М.Б.
секретар судового засідання Федорів Н.В.
розглянув апеляційну скаргу Тернопільської міської ради №1857/01 від 28.12.2019
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.12.2019 (повний текст складено 18.12.2019, суддя Шумський І.П.) 
у справі № 921/438/19
за позовом Садівничого товариства робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської з.д., м Тернопіль
до відповідача Тернопільської міської ради, м Тернопіль
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 
1) Управління культури і мистецтв Тернопільської міської ради, м. Тернопіль
2) Комунального підприємства фірми "Тернопільбудінвестзамовник" Тернопільської міської ради, м. Тернопіль
про визнання недійсними рішень Тернопільської міської ради №7/28/145 від 05.10.2018, №7/31/49 від 19.12.2018, №7/33/91 від 05.04.2019, №7/33/103 від 05.04.2019,

представники сторін в судове засідання не з`явилися.

16.07.2019 до Господарського суду Тернопільської області звернулося Садівниче товариство робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської з.д. із позовом до Тернопільської міської ради за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління культури і мистецтв Тернопільської міської ради та Комунального підприємства фірми (надалі – КП) "Тернопільбудінвестзамовник" про визнання недійсними наступних рішень Тернопільської міської ради:
- рішення Тернопільської міської ради №7/28/145 від 05.10.2018 "Про створення рекреаційної зони (парку) за адресою вул. Київська-Тарнавського";
- рішення Тернопільської міської ради №7/31/49 від 19.12.2018 "Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території рекреаційного призначення - парку за адресою вул. Київська-Тарнавського управлінню культури і мистецтв Тернопільської міської ради";
- рішення Тернопільської міської ради №7/33/91 від 05.04.2019 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га за адресою вул. Київська КП фірмі "Тернопільбудінвестзамовник" Тернопільської міської ради", із змінами відповідно до рішення Тернопільської міської ради від 06.06.2019 №7/35/117;
- рішення Тернопільської міської ради №7/33/103  від 05.04.2019 "Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 4 га під будівництво групи багатоквартирних житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення за адресою вул. Київська в оренду терміном на десять років, право на оренду земельної ділянки якої набуватиметься на аукціоні".
Позовні вимоги мотивовано тим, що спірні рішення Тернопільської міської ради стосуються земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні позивача з 1968 року та прийняті міською радою без попереднього вирішення питання про її вилучення у землекористувача у встановленому законом порядку.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 11.12.2019 позов у даній справі задоволено.
Ухвалюючи рішення, місцевий суд виходив з наступного: 
1) обставина набуття позивачем права користування земельною ділянкою за адресою: вул. Київська - Генерала Тарнавського площею 24,16 га на підставі рішення Виконкому Тернопільської міської ради депутатів трудящих №555 від 22.09.1966 підтверджується матеріалами даної справи та встановлена судовими рішеннями Господарського суду Тернопільської області від 09.03.2004 у справі №13/154-3022 та від 09.11.2010 у справі №15/63-971 (7/167-3397). На це також вказує прийняття Тернопільською міською радою рішення №5/13/120 від 18.10.2007 про вилучення з користування позивача (з врахуванням його згоди) земельної ділянки площею 8,74 га. Крім того, за офіційними даними довідки державної статистичної звітності форми 6-зем №265/117-18 від 27.02.2018, станом на 01.01.2016 за Тернопільським відділенням Львівської залізниці  (у графі 24 - колективне садівництво) зазначено земельну ділянку площею  15,2600 га. На даний час землекористування позивача землями площею 15,26 га у м. Тернополі на вул. Київська - Тарнавського не припинялось;
2) одним із оскаржуваних у даній справі рішень Тернопільської міської ради, а саме №7/28/145 від 05.10.2018, створено рекреаційну зону (парк) площею 10,5 га за адресою: вул Київська – Тарнавського, з внесенням відповідних змін до Генплану міста та передбачення зони рекреації на цій території. Дії відповідача у цій частині спрямовані на зміну категорії земельної ділянки, яка не передбачає здійснення садівництва, та суперечать рішенню органу місцевого самоврядування №555 від 22.09.1966 про виділення цієї земельної ділянки позивачу та самій меті створення садівничого товариства. На момент прийняття рішення №7/28/145 від 05.10.2018 та інших оскаржуваних у даній справі актів, попереднє рішення органу місцевого самоврядування №555 від 22.09.1966 залишалось чинним. З огляду на це, рішення відповідача №7/28/145 від 05.10.2018 є незаконним, оскільки суперечить ст. 3 Конституції України та ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»;
3) рішенням Тернопільської міської ради №7/31/49 від 19.12.2018 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території рекреаційного призначення - парку за адресою: вул. Київська - Тарнавського. Однак, без попереднього  формування рекреаційної зони (рішення  відповідача №7/28/145), не було б прийнято і рішення №7/31/49 від 19.12.2018, у зв`язку з чим рішення про створення рекреаційної зони на землях садівничого товариства безпосередньо зачіпає інтереси позивача, як землекористувача;
4) рішення №7/31/49 від 19.12.2018, №7/33/91 від 05.04.2019 (із змінами відповідно до рішення Тернопільської міської ради №7/35/117 від 06.06.2019) та №7/33/103 від 05.04.2019, попри їх дозвільний характер, прийняті Тернопільською міською радою без попереднього дотримання визначених ст. 141 Земельного кодексу України підстав для припинення права користування позивачем цією земельною ділянкою, а саме з недотриманням приписів п. «б» ч. 1 ст. 141, ст. 149 ЗК України, тобто без попереднього вилучення цієї земельної ділянки з користування позивача, внаслідок чого порушено права позивача як постійного землекористувача.

Відповідач, не погодившись з вказаним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій послався на те, що вирішуючи спір, місцевий господарський суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, визнав встановленими  недоведені обставини, дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального та порушив процесуального права, у зв`язку з чим просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.
У своїй апеляційній скарзі скаржник зазначив наступне:
1) твердження суду першої інстанції про те, що позивач є законним користувачем земельної ділянки площею 15,26 га у м Тернополі по вул. Київська – Тарнавського, є поверхневими виходячи з наступного:
- лист Міськрайонного управління у Тернопільському районі та у м.Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 27.02.2018 №265/117-18 щодо облікування земельної ділянки площею 15,2600 га, в т.ч. державної статистичної звітності форми 6-ЗЕМ, за Тернопільським відділенням Львівської залізниці, на який покликається суд першої інстанції, не містить: адреси, конфігурації та графічних матеріалів земельної ділянки, про яку йдеться у позовній заяві, що не дозволяє ідентифікувати про яку саме земельну ділянку йде мова, зокрема незрозуміле визначення «облікування», однак, не за позивачем - садівничим товариством, а за відділенням залізниці з урахуванням нечинності державної статистичної звітності форми 6-ЗЕМ. Окрім того, у цьому листі зазначається про відсутність в Державному земельному кадастрі відомостей щодо реєстрації у встановленому порядку земельної ділянки з кадастровим номером 6110100000:04:003:0024, а також щодо правовстановлюючих документів на неї;
- позиція щодо необхідності чіткого визначення меж та конфігурації земельної ділянки у спірних правовідносинах у даній справі викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.12.2019 у даній справі;
- в обґрунтування розміру площі суд першої інстанції застосовує площу 15,26га виходячи з підрахунку площ виділеної на підставі рішення №555 від 22.09.1966 у користування земельної ділянки площею 24,16 га та подальшого вилучення земельної ділянки площею 8,74 га за адресою: вул. Київська - Генерала Тарнавського відповідно до рішення Тернопільської міської ради №5/13/120 від 18.10.2007. Однак, з математичного підрахунку (24,16 - 8,74) випливає, що в користуванні позивача повинна була залишитись площа 15,42 га, а не 15,26 га;
- у позивача відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею 15,2600га та докази встановлення її меж в натурі на місцевості, що спростовує твердження позивача про її перебування в постійному користуванні садівничого товариства та, як наслідок, наявності порушених прав та законних інтересів, які підлягають захисту в судовому порядку;
- кооператив - Обслуговуюче садівниче товариство робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської з.д. не підпадає під жодну із категорій осіб, яким відповідно до ст.92 ЗК України може бути надано у постійне користування земельну ділянку;
- твердження позивача про те, що він  користувався та користується земельною ділянкою площею 15,2600 га  відповідно до рішення виконкому Тернопільської міської ради депутатів трудящих №555 від 22.09.1966 спростовуються положеннями ст.20 Земельного кодексу Української РСР (в редакції від 08.07.1970), відповідно до якої право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР;
2) з приводу оспорюваних позивачем рішень органу місцевого самоврядування, скаржник зазначив, що відповідно до вимог Генерального плану міста Тернополя, який в порядку, передбаченому ст.21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» затверджувався за результатами громадських обговорень, земельна ділянка площею до 10,5га за адресою: вул.Київська-Тарнавського віднесена до територіальної зони P-З (рекреаційна зона озеленених територій загального користування) та зони Ж-4 (зона багатоповерхової житлової забудови з розміщенням багатоквартирних будинків висотою 6 поверхів і вище). Зазначене спростовує твердженню позивача про віднесення даної земельної ділянки до категорії земель сільськогосподарського призначення. Всупереч викладеному, Господарський суд Тернопільської області протиправно та необґрунтовано прийняв рішення, яким позбавив Тернопільську міську територіальну громаду на реалізацію права комунальної власності щодо розпорядження землею в межах населеного пункту, передбаченого ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи апеляційної скарги та просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення місцевого господарського суду – без змін, покликаючись на таке:
1) факт перебування спірної земельної ділянки у постійному користуванні позивача підтверджується рішенням Господарського суду Тернопільської області від 09.03.2004 у справі №13/154-3022, яке набрало законної сили після його перегляду в апеляційному порядку згідно постанови Львівського апеляційного господарського суду від 06.08.2004,  та підлягає врахуванню під час вирішення даної справи в порядку ч.4 ст. 75 ГПК України;
2) земельна ділянка, яка перебуває в постійному користуванні позивача зменшилася у площі з 24,16 га до 15,2600 га внаслідок вилучення з її складу 8,74 га на підставі рішення Тернопільської міської ради №5/13/120 від 18.10.2007 (24,16 га - 8,74 га = 15, 46 га). При цьому, площа земельної ділянки, яка залишилася в постійному користуванні позивача зменшилася з 15,46 га до 15,2600 га, тобто на 0,20 га, внаслідок проведення її обмірів при вилученні із її складу земельної ділянки площею 8,74 га;
3) на даний час за позивачем обліковується земельна ділянка площею 15,2600 га, що підтверджується довідкою Міськрайонного управління у Тернопільському районі та м. Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області №265/117-18 від 27.02.2018. Позивачем на підтвердження факту належного землекористування також долучено до матеріалів справи лист - відповідь Тернопільського управління Головного управління ДПС у Тернопільській області №69/6-5/19-00-5403/23051 від 06.09.2019, у якому містяться відомості про сплату земельного податку на суму 5689,22 грн. за період з 01.01.2012 по 30.08.2019 за земельну ділянку площею 15 га за адресою: вул. Київська - Генерала Тарнавського;
4) твердження відповідача про те, що позивач не підпадає під жодну із категорій юридичних осіб, перелік яких визначено ст.92 ЗК України (в редакції від 09.08.2019), спростовується тим, що позивач набув земельну ділянку у постійне користування ще у 1966 році. При цьому, при правовій оцінці цього факту підлягає врахуванню рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року у справі №1-17/2005 (№5-рп/2005) у якому, зокрема, зазначено, що поряд із впровадженням Земельним кодексом України в редакції від 13 березня 1992 року приватної власності на землю, громадянам, на їх вибір, забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому в будь-якому разі виключалась як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв`язку з непереоформленням правового титулу;
5) виходячи із встановлених під час розгляду даної справи обставин щодо правомірності набуття у постійне користування позивачем спірної земельної ділянки, відповідач шляхом прийняття оспорюваних рішень порушив майнові права позивача, внаслідок чого вимога про визнання недійсними відповідних рішень відповідача є належним способом захисту прав та охоронюваних законом інтересів позивача, що відповідає приписам ст. 16 ЦК України.

Треті особи не виконали вимог ухвали суду від 10.01.2020 та не подали письмових пояснень на апеляційну скаргу.

В судове засідання, призначене на 23.03.2020, сторони не з`явилися.
Разом з тим, від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване його бажанням прийняти участь у подальшому розгляді справи та неможливістю явки в поточне судове засідання у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 за № 211 «Про запобігання поширенню та території України коронавірусу COVID-19» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17.03.2020 за № 19) та рішення Ради суддів України № 19 від 17.03.2020.
Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів зазначає наступне:
1) ухвалою суду від 03.03.2020 явка сторін була визнана необов`язковою. Крім того, позиція відповідача достатнім чином викладена в апеляційній скарзі та підтримана ним усно у судовому засіданні 03.03.2020. В судове засідання 23.03.2020 опонент відповідача не забезпечив явку свого представника та не подав відзиву на апеляційну скаргу. Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що неможливість особистої явки відповідача не порушує його права на доведення перед судом власної позиції та на спростування позиції іншої сторони. При цьому, ні позивачем, ні відповідачем не наведено нових доказів чи доводів, які би потребували розгляду їх безпосередньо в судовому засіданні;
2) дане апеляційне провадження було відкрито 27.01.2020. Зважаючи на положення ч.2 ст. 273 ГПК України, процесуальний строк розгляду апеляційної скарги повинен був завершитись 27.02.2020. У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю члена судової колегії – судді Галушко Н.А., 03.03.2020 було проведено повторний автоматизований розподіл та введено в колегію суддів замість судді Галушко Н.А. суддю Данко Л.С. З огляду на вказану обставину, процесуальний строк розгляду апеляційної скарги почав перебіг заново. Однак, у випадку подальшого відкладення розгляду даної апеляційної скарги із врахуванням часу, необхідного на повідомлення всіх сторін про дату та часу нового судового засідання, процесуальний строк, передбачений ч.2 ст. 273 ГПК України може бути порушеним. При цьому, колегія суддів не вбачає необхідності виходу за межі цього процесуального строку із застосуванням розумних строків;
3) Західний апеляційний господарський суд вже відкладав розгляд даної апеляційної скарги за клопотанням скаржника (ухвала суду від 06.02.2020).
З огляду на вищенаведене, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги відповідача по суті, колегія суддів вважає, що розгляд апеляційної скарги можливо завершити без представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

Рішенням сесії Тернопільської міської ради №7/28/145 від 05.10.2018 було ухвалено: 
- сформувати рекреаційну зону (парк) на земельній ділянці загальною площею до 10,5 га за адресою вул. Київська - Тарнавського (п. 1 рішення);
- дозволити виконавчому комітету розробити детальний план території мікрорайону №14, який обмежений вул. Тарнавського, вул. Володимира Великого, вул. М. Липницького, вул. Київська (п. 2 рішення);
- внести відповідні зміни до Генерального плану міста та передбачити зону рекреації на зазначеній вище території (п. 3 рішення).
До позовних матеріалів позивачем додано копію висновку №15.30 від 03.10.2018, згідно з яким комісією Тернопільської міської ради вирішено сформувати рекреаційну зону (парк) на земельній ділянці загальною площею до 10,5 га за адресою вул. Київська - Тарнавського (п. 1 висновку); дозволено виконавчому комітету розробити детальний план території мікрорайону №14, який обмежений вул. Тарнавського, вул. Володимира Великого, вул. М. Липницького, вул. Київська (п. 2 висновку).

Рішенням сесії Тернопільської міської ради від 19.12.2018 за №7/31/49 було ухвалено надати Управлінню культури і мистецтв Тернопільської міської ради дозвіл на складання проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території рекреаційного призначення - парку, з наданням земельної ділянки в постійне користування, за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, площею до 10,5 га за адресою вул. Київська-Тарнавського.
З матеріалів справи вбачається, що підставою для прийняття цього рішення, зокрема, були: 
- заява Управління культури і мистецтв Тернопільської міської ради від 12.12.2018, адресована міському голові, з проханням надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 10,5 га для організації і встановлення меж території рекреаційного призначення - парку за адресою вул. Київська - Тарнавського в м. Тернополі;
- розрахунок потреби площі №792  за листопад 2018 року, виконаний КП "Місто", із змісту якого вбачається, що згідно ДБН Б.2.2-12:2018 "Планування і забудова територій" п. 8 "Ландшафтні та рекреаційні території" табл 8.2, поточної містобудівної ситуації, погодження меж з землекористувачами та натурних обмірів виконаних КП "Земельно-кадастрове бюро", площа земельної ділянки для організації і встановлення меж території рекреаційного призначення - парку Управління культури і мистецтв Тернопільської міської ради - складає 10,5 га;
- план (схема) земельної ділянки без присвоєння кадастрового номеру земельної ділянки;
- висновок №21-94 від 12.12.2018 Постійної комісії з питань містобудування Тернопільської міської ради про надання дозволу Управлінню культури і мистецтв Тернопільської міської ради на складання проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території рекреаційного призначення - парку, з наданням в постійне користування, за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, площею до 10,5 га за адресою вул. Київська- Тарнавського.

Рішенням сесії Тернопільської міської ради від 05.04.2019 за №7/33/91 було ухвалено: 
- надати Комунальному підприємству фірмі "Тернопільбудінвестзамовник" Тернопільської міської ради дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 2,0 га в постійне користування для будівництва групи багатоквартирних житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення за адресою вул. Київська, за рахунок земель не наданих в користування та не переданих у власність (п. 1 рішення);
- зобов`язано Комунальне підприємство фірму "Тернопільбудінвестзамовник" Тернопільської міської ради в шестимісячний термін подати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зазначеної в п. 1 даного рішення, на розгляд міської ради (п. 2 рішення).
З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що підставою для його прийняття, зокрема, були: 
- заява КП фірма "Тернопільбудінвестзамовник" від 03.04.2019, адресована міському голові з проханням надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га для будівництва багатоквартирного житлового будинку; 
- план (схема) земельної ділянки, без присвоєння кадастрового номеру земельної ділянки;
- висновок постійної комісії з питань містобудування Тернопільської міської ради про надання дозволу КП фірма "Тернопільбудінвестзамовник" на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га в постійне користування для будівництва групи багатоквартирних житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення за адресою вул. Київська, за рахунок земель не наданих в користування та не переведених у власність.
Рішенням Тернопільської міської ради за №7/35/117 від 06.06.2019 (п. 3) було внесено зміни до рішення міської ради №7/33/91 від 05.04.2019 та зазначено, що замість слів та цифр "до 2,0 га" слід читати "до 2,7 га".

Рішенням сесії Тернопільської міської ради від 05.04.2019 за №7/33/103 було ухвалено надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 4,00 га під будівництво групи багатоквартирних житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення за адресою вул. Київська в оренду терміном на десять років, за рахунок земель не наданих у користування та не переданих у власність, шляхом продажу права оренди на земельних торгах у формі аукціону.
Підставою для прийняття цього рішення був позитивний висновок постійної комісії з питань містобудування Тернопільської міської ради на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 4,00 га під будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення за адресою вул. Київська в оренду терміном на десять років, за рахунок земель не наданих у користування та не переведених у власність, шляхом продажу на земельних торгах у формі аукціону.

Як було зазначено вище, позовні вимоги у даній справі мотивовано тим, що спірні рішення Тернопільської міської ради стосуються земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні позивача з 1968 року та прийняті міською радою без попереднього вирішення питання про її вилучення у встановленому порядку у землекористувача.

В провадженні Господарського суду Тернопільської області перебували справи №13/154-3022 та №15/63-971 (7/167-3397), судові рішення у яких набрали законної сили та на які позивач та суд першої інстанції покликаються як на такі, що встановлюють преюдиційні обставини у даній справі.
Відповідно до ч.4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до наявних у матеріалах справи копій вказаних судових рішень, інформація про сторін цих судових справ є такою:
- сторонами у справі №13/154-3022 були Садівниче товариство "Ювілейне" (позивач), Тернопільська міська рада і Виконавчий комітет Тернопільської міської ради (відповідачі).
- сторонами у справі №15/63-971 (7/167-3397) були Садівниче товариство робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської залізниці "Ювілейне" (позивач), Тернопільська міська рада, Виконавчий комітет Тернопільської міської ради та Товариство з обмеженою відповідальністю "Ровекс" (відповідачі). 
Сторонами у даній справі №921/438/19 є Садівниче товариство робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської з.д. (позивач) та Тернопільська міська рада (відповідач).
З наведеного вбачається, що найменування позивача, яке фігурує в судових рішеннях у справах №13/154-3022, №15/63-971 (7/167-3397) та у даній справі, є різними. Однак, попри це, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем у вищевказаних справах, в тому числі і у даній справі, є одна й та ж особа. Вказаний висновок випливає з наступного:
1) відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 68-70, т.1) про Садівниче товариство робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської з.д. в Реєстрі містяться наступні відомості: організаційно-правова форма – обслуговуючий кооператив; ідентифікаційний код – 21157987; місцезнаходження – 46023, м. Тернопіль, вул. Київська – Генерала Тарнавського, 9; дата державної реєстрації – 13.08.1982; дата взяття на облік в органах статистики – 16.02.1995; дата взяття на облік в Міндоходів як платника єдиного внеску – 03.07.1991; дата включення відомостей до ЄДРЮОФОПГФ – 12.12.2007; дата останньої реєстрації змін до установчих документів – 29.01.2019;
2) з копії реєстраційної картки від 05.12.2007, картки-форми про включення особи до ЄДРЮОФОПГФ від 12.12.2007, свідоцтва про державну реєстрацію (а.с. 106-108, т.1), а також витягу з ЄДРЮОФОПГФ від 16.03.2010 (а.с. 124, т.2) вбачається, що на момент включення відомостей про товариство до ЄДРЮОФОПГФ воно діяло у організаційно-правовій формі громадської організації;
3) матеріали справи містять також інформацію з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України у формі довідки Управління статистики №31-44 за червень 2008 року (а.с. 121, т.2) про юридичну особу із ідентифікаційним кодом 21157987, відповідно до якої вбачається, що:
- станом на 01.07.2004 її організаційно-правова форма була визначена як обслуговуючий кооператив, а найменування – як Садівниче товариство робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської залізниці;
- станом на 21.11.2007 товариство внесло до Реєстру інформацію про форму власності, види економічної діяльності, а також про рішення міської ради, яким було внесено останні зміни щодо товариства – від 13.08.1982 за №570;
- станом на 13.12.2007 товариство змінило організаційно-правову форму (громадська організація), найменування (Садівниче товариство робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської з.д.) та керівника.
4) відповідно до нової редакції статуту Садівничого товариства робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської з.д., затвердженої протоколом №2 від 20.02.2019 (а.с. 98-105, т.1), вказане товариство було створено на підставі рішення Тернопільської міської ради народних депутатів від 22.09.1967 за №555 (п.3.8). У матеріалах справи містяться також попередні редакції статуту позивача – витяг редакції статуту за березень 1968 року (а.с. 106-107, т.2) та редакція від 13.08.1982, затверджена рішенням виконавчого комітету міської ради №570 (а.с. 93-97, т.1).
Відповідно до редакції статуту за 1968 рік найменування товариства визначено як Садівниче товариство робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської залізниці («Садоводческое товарищество рабочих и служащих Тернопольского отделения Львовской железной дороги»). Пунктом 1 статуту визначено, що ціллю створення товариства є організація колективного садівництва на земельній ділянці площею 24,3 га, виділеній Тернопільському відділенню Львівської залізниці рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради депутатів трудящих від 22.09.1967 за №555. У пункті 2 статуту міститься покликання на те, що товариство є громадською організацією.
Редакція статуту за 1982 рік також містить інформацію про найменування та цілі створення товариства, відповідно до якої: робітники та службовці, які працюють на залізничному транспорті ст.Тернопіль Львівської залізниці, добровільно об`єднуються у садівниче товариство під назвою «Ювілейне» з метою організації колективного садівництва на земельній ділянці площею 26 га, виділеній у північно-східному районі міста рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради народних депутатів від 22.09.1967 за №555 (п.1); товариство є громадською організацією (п.2); у тексті вказаного статуту містяться покликання на назву товариства із приставкою «Ювілейне», зокрема, у розділі «Примітки» та у реквізиті «Підпис керівника»;
5) матеріали справи містять листи товариства, датовані 2007 та 2011 роком, яких товариство зверталося до міської ради із земельних питань, називаючи себе при цьому Садівничим товариством робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської залізниці «Ювілейне» (а.с. 49, т.1; а.с. 122-123, т.2); аналогічне найменування товариства використовує міська рада у своєму рішенні від 18.10.2007 за №5/13/120 (а.с. 47, т.1); аналогічне найменування використовувало товариство при зверненні з позовом у справі №15/63-971 (7/167-3397), зазначаючи при цьому свій ідентифікаційний код 21157987 (а.с. 108-111, т.2). У тексті окремих документів товариство використовує назву Садівниче товариство «Ювілейне» або СТ «Ювілейне» (а.с. 49, т.1).
Таким чином, лише в тексті статуту Садівничого товариства робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської залізниці в редакції 1982 року до повної назви товариства було додано слово «Ювілейне», яке не відображалось в реєстраційній інформації органів статистики чи інших органів, однак фактично використовувалося у діяльності як самим товариством, так і іншими особами під час взаємодії із цим товариством, в т.ч. органами державної влади та місцевого самоврядування (зокрема, Тернопільською міською радою);
6) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містяться записи про інші садівничі товариства із найменуванням «Ювілейне», однак таким товариствам присвоєно інші ідентифікаційні коди, щодо них у Реєстрі містяться інакші дати проведення їх державної реєстрації та зазначено цілком інше місцезнаходження – у Харківській, Запорізькій, Донецькій, Дніпропетровській та Чернігівській областях, що, зокрема, вбачається із а.с. 75-89, т.1 та не дає підстав суду співставляти ці юридичні особи із позивачем у справах №13/154-3022 та №15/63-971 (7/167-3397).
З огляду на наведене, зважаючи на приписи ч.4 ст. 75 ГПК України, оскільки позивачем у справах Господарського суду Тернопільської області №13/154-3022 та №15/63-971 (7/167-3397) було Садівниче товариство робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської з.д., а відповідачем – Тернопільська міська рада, колегія суддів вважає за необхідне використати при розгляді даної справи без доказування обставини, встановлені рішеннями суду у вказаних справах.

Відповідно до наявних у даній справі копій судових рішень, інформація про вищенаведені судові справи є такою:

1) предметом спору у справі №13/154-3022 було визнання недійсними рішень виконкому Тернопільської міської ради №515 від 16.08.1985 та №387 від 24.08.1988 і ухвали Тернопільської міської ради від 20.05.1991 в частинах, що стосуються вилучення земельної ділянки в Садівничого товариства "Ювілейне" та про визнання права Садівничого товариства "Ювілейне" на приватизацію земельної ділянки площею 22,16 га по вул. Київській в м. Тернополі.
Рішенням суду від 09.03.2004 позов було частково задоволено, визнано недійсними вищезазначені рішення виконкому Тернопільської міської ради і ухвали Тернопільської міської ради у відповідних частинах, а в решті вимог – позов залишено без розгляду. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.08.2004 вказане рішення залишено без змін (а.с. 43-46, т.1);
Ні матеріали даної справи, ні Єдиний державний реєстр судових рішень не містять інформації про скасування вказаних судових рішень чи про перегляд їх за нововиявленими обставинами.
Оскаржуване у справі №13/154-3022 рішення виконкому Тернопільської міської ради №515 від 16.08.1985 стосувалося вилучення у позивача 11 га землі під будівництво 11-го мікрорайону, рішення №387 від 24.08.1988 – вилучення у позивача 17 га, а ухвала Тернопільської міської ради від 20.05.1991 – виконання цих рішень. При цьому одне з них, станом на час вирішення спору, було виконано частково шляхом вилучення 2 га землі згідно рішення №515, а рішення №387 - не виконано.
Ухвалюючи рішення у вказаній справі, суди виходили з того, що оспорювані рішення Тернопільської ради були прийняті з порушенням порядку та процедури, які були передбачені Земельними кодексами 1970, 1991, 2001 років та за відсутності згоди землекористувача про вилучення чи відповідної постанови Ради Міністрів УРСР чи рішення Верховної Ради України, оскільки: - п. 3 ст. 38 Земельного кодексу УРСР передбачено, що вилучення земель населених пунктів проводиться виконкомами міських рад незалежно від розміру земельної ділянки у відповідності до генплану забудови населених пунктів, крім випадків передбачених ст. 41 цього Кодексу, згідно якої, зокрема, вилучення земель зайнятих багаторічними плодовими насадженнями (якими в даному спорі є землі позивача), відбувається у виключних випадках і тільки на підставі постанови Ради Міністрів УРСР; - п. 5 постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» та п. 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України від 25.10.2001 встановлюють, що рішення про надання і вилучення земельних ділянок, прийняті і не виконані до введення в дію цих кодексів, підлягають виконанню за цими кодексами; - ст. 31, 32 Земельного кодексу Української РСР від 18.12.1992 передбачено, що вилучення земель у землекористувачів проводиться за їх згодою, а при відсутності такої згоди - в судовому порядку, а по землях зайнятих багаторічними насадженнями в виключних випадках та за рішенням Верховної Ради України; - ст. 149 Земельного кодексу України від 25.10.2001 передбачено, що вилучення землі у землекористувачів здійснюється за їх згодою, а при відсутності такої – в судовому порядку.
При цьому, судами було встановлено наступні обставини: 
- рішенням Виконкому Тернопільської міської ради депутатів трудящих №555 від 22.09.1966 за колективом працівників Тернопільського відділку Львівської залізниці закріплено земельну ділянку площею 24,16 га для закладення колективного саду на північно-східній околиці міста. Земельна ділянка для вказаних цілей виділена в натурі, про що свідчить акт від 16.09.1967, затверджений обласним відділом в справах будівництва та архітектури виконкому Тернопільської обласної ради депутатів трудящих. 19.03.1968 було зареєстровано статут позивача, як юридичної особи та користувача земельною ділянкою 24,16 га;
- у зв`язку з затвердженням Земельного кодексу УРСР Законом УРСР від 08.07.1970 та введенням його в дію з 01.01.1971 згідно Указу Президії Верховної Ради УРСР від 25.12.1970 та на виконання ст. 20 Земельного кодексу УРСР, Рада Міністрів УРСР постановою від 09.04.1975 №172 «Про видачу землекористувачам державних актів на право користування землею» зобов`язала Міністерство сільського господарства УРСР, облвиконкоми, Київські і Севастопольські міськвиконкоми забезпечити організацію і виконання робіт по видачі державних актів на право користування землею колгоспам, держгоспам та іншим землекористувачам. Однак, належному землекористувачу (позивачу) державний акт з невідомих причин не був виданий;
- позивач використовував 24,16 га за цільовим призначенням як належний землекористувач, що також підтверджується і відповіддю Тернопільського міського управління земельних ресурсів №3113 від 17.02.2004.

2) предметом спору у справі №15/63-971 (7/167-3397) було визнання недійсними рішень Тернопільської міської ради №5/13/120 від 18.10.2007, №5/16/156 від 18.03.2008 та підпункту 1.15 пункту 1 рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №796 від 24.04.2008, що стосувалися вилучення в Садівничого товариства "Ювілейне" земельної ділянки площею 8,74 га, а також визнання недійсним
договору оренди землі від 15.08.2008, укладеного між Тернопільською міською радою та ТзОВ "Ровекс", спонукання Тернопільської міської ради виключити з реєстру запис про реєстрацію укладеного між відповідачем-1 та ТзОВ "Ровекс" договору оренди землі від 15.08.2008, повернення Садівничому товариству "Ювілейне" земельної ділянки площею 8,74 га.
За результатом розгляду справи № 15/63-971 (7/167-3397) рішенням суду від 09.11.2010 (а.с. 96-104, т.2) було припинено провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсними рішень Тернопільської міської ради №5/13/120 від 18.10.2007, №5/16/156 від 18.03.2008 та підпункту 1.15 пункту 1 рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №796 від 24.04.2008 через непідвідомчість господарському суду такого спору; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Ні матеріали даної справи, ні Єдиний державний реєстр судових рішень не містять інформації про скасування вказаного судового рішення чи про перегляд його за нововиявленими обставинами.
Рішенням у вказаній справі встановлено наступні обставини: 
- Садівниче товариство робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської залізниці "Ювілейне" створено та зареєстровано 19.03.1968;
- рішення виконкому міської ради №570 від 13.08.1982 зареєстровано нову редакцію статуту садівничого товариства;
- зміна права власності територіальної громади міста Тернополя на вказану земельну ділянку, розпорядником якої є Тернопільська міська рада, не відбувалось;
- у рішенні міститься посилання на преюдиційний факт, встановлений у рішенні Господарського суду Тернопільської області від 09.03.2004 у справі №13/154-3022, а саме на виділення позивачу 24,16 га землі для закладення колективного саду на підставі рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради народних депутатів №555 від 22.09.1967.

В матеріалах даної справи наявні копії рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради народних депутатів №555 (а.с. 41, т.1) та акта виділення в натурі земельної ділянки від 16.09.1967, затвердженого обласним відділом в справах будівництва та архітектури виконкому Тернопільської обласної ради депутатів трудящих (а.с. 42, т.1).
З наявної в матеріалах даної справи копії рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради народних депутатів №555 неможливо чітко встановити рік його прийняття. У рішенні суду у справі №13/154-3022 зазначено дату прийняття цього рішення як 22.09.1966, а у справі № 15/63-971 (7/167-3397) як 22.09.1967. Під час судового розгляду у суді першої інстанції судом на підставі пояснень обох сторін було встановлено, що попри відмінність у році, йдеться про одне і те саме рішення.
Відповідно до п.1 рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради народних депутатів №555 було ухвалено закріпити земельну ділянку площею 24,16 га в районі залізничного питомника на північно-східній околиці міста за колективом працівників Тернопільського відділку Львівської залізниці.
У акті виділення в натурі земельної ділянки від 16.09.1967 зафіксовано, що на підставі рішення №555 Тернопільському відділенню Львівської залізниці було здійснено виділ в натурі земельної ділянки загальною площею 24,16 га, що розташована в м. Тернополі в районі залізничного питомника.
Як згадувалося вище, позивач діяв на підставі статутів, зареєстрованих у 1968 та 1982 році, у яких міститься покликання на рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради народних депутатів №555 від 22.09.1967.
В судових рішеннях у справах №13/154-3022 та № 15/63-971 (7/167-3397) було встановлено, що фактично земельна ділянка площею 24,16 га була виділена позивачу і він був належним її користувачем. Як зазначалося вище, вказані судові рішення набрали законної сили і не були скасовані.
Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання.
Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
В статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до п. 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення у справі «Брумареску проти Румунії» , п.61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.
З огляду на наведене, враховуючи ч.4 ст. 75 ГПК України, колегія суддів вважає, що матеріалами справи даної належним чином підтверджується то факт, що Садівниче товариство робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської з.д. було належним користувачем земельної ділянки комунальної власності площею 24,16 га, наданої йому для садівництва у м. Тернополі.
Про вказану обставину свідчать також і фактичні відносини, які склалися між Тернопільською міською радою та Садівничим товариством робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської з.д. Із наявних у даній справі документів вбачається, що Тернопільська міська рада діяла та приймала власні рішення виходячи саме з цієї обставини.
Зокрема, як було зазначено вище, на підставі рішення 13 сесії 5 скликання Тернопільської міської ради №5/13/120 від 18.10.2007 з користування Садівничого товариства робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської залізниці «Ювілейне», з врахуванням згоди товариства, вилучено з його користування земельну ділянку площею 8,74 га за адресою вул. Київська - Генерала Тарнавського (а.с. 47, т.1). Законність прийняття Тернопільською міською радою цього рішення була предметом судового розгляду у вже згадуваній справі №15/63-971 (7/167-3397). 
30.03.2011 мало місце звернення позивача до Тернопільської міської ради із заявою №8/2011 щодо оформлення документа, який посвідчує право користування земельною ділянкою (а.с. 49, т.1), однак матеріали справи не містять доказів розгляду вказаної заяви.
З огляду на вилучення земельної ділянки, яке відбулося у 2007 році, скаржник стверджує, що площа земельної ділянки, про яку може вести мову позивач, повинна становити: 24,16 га – 8,74 га = 15,42 га.
Вказаний довід скаржника колегія суддів відхиляє як такий, що не має значення при вирішенні даної справи з огляду на таке: - предметом спору у даній справі є визнання недійсним рішень Тернопільської міської ради; - до предмету доказування у даній справі входить з`ясування питання того, чи оскаржувані рішення відповідача порушують право позивача на користування земельною ділянкою в м. Тернополі, наданою йому в користування самим же відповідачем; з огляду на особливості правовідносин між Тернопільською міською радою та позивачем (зокрема, залишення міською радою без розгляду звернення позивача від 2011 року про оформлення правовстановлюючого документа на користування земельною ділянкою), а також з огляду на те, що обидві сторони визнають той факт, що право позивача на користування земельною ділянкою не оформлене державним актом чи іншим документом, відповідач не може покликатися на відсутність кадастрового номера у цієї земельної ділянки чи на невідповідності у площі земельної ділянки, як на підстави своїх заперечень на позовну заяву.
Разом з тим, Відділом у м. Тернополі Міськрайонного управління у Тернопільському районі та м. Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, у адресованій позивачу довідці №265/117-18 від 27.02.2018 (а.с. 48, т.1) зазначено, що за даними Державного земельного кадастру, в т. ч. державної статистичної звітності форми 6-зем (станом на 01.01.2016) за Тернопільським відділенням Львівської залізниці (у графі 24 - колективне садівництво) обліковується земельна ділянка площею 15,2600 га.
Різницю між вказаними величинами (15,26 га та 15,42 га) позивач пояснює тим, що під час вилучення у Садівничого товариства земельної ділянки на підставі рішення Тернопільської міської ради від 18.10.2007 за №5/13/20, було проведено цієї обміри земельної ділянки та, у зв`язку з цим, актуалізовано її площу.
Відповідно до змісту довідки Тернопільського управління Головного управління ДПС у Тернопільській області №69/6-5/19-00-54-03/23051 від 06.09.2019 (а.с. 225, т.1) за користування земельною ділянкою, яка знаходиться у м. Тернополі по вул. Київська - Тарнавського площею 15 га за період з 01.01.2012 по 30.08.2019 Садівниче товариство робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської з.д.  сплатило земельний податок з юридичних осіб в загальній сумі 5689,22 грн, в т ч: 2012 рік - 62,26 грн, 2013 рік - 62,26 грн, 2014 рік - 65 грн, 2015 рік - 75 грн, 2016 рік - 1308, 66 грн, 2017 рік - 1309,33 грн, 2018 рік - 1309,38 грн, 2019 рік - 1497,33 грн.
Таким чином, колегія суддів відхиляє твердження скаржника з приводу того, що Садівниче товариство робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської з.д. не має права користування земельною ділянкою на вул. Київська – Ген.Тарнавського у м. Тернополі. З огляду на це колегія суддів не бере до уваги покликання скаржника на неналежність як доказу довідки відділу Держгеокадастру у м. Тернополі №265/117-18 від 27.02.2018, оскільки висновок про наявність у позивача права користування земельною ділянкою на вул. Київська – Ген.Тарнавського у м. Тернополі ґрунтується, в першу чергу, на судових рішеннях у справах №13/154-3022 та № 15/63-971 (7/167-3397). Довідка Держгеокадастру є лише додатковим доказом, який враховується судом.

Дослідивши матеріали даної справи, колегія суддів вважає, що спірні рішення Тернопільської міської ради стосуються саме тієї земельної ділянки, яка була надана у користування Садівничому товариству робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської з.д. Вказаний висновок суду ґрунтується на наступному:
1) з наданих сторонами доказів, пояснень та планів (схем) місць розташування земельних ділянок вбачається, що спір у даній справі стосується саме земельної ділянки, що розташована у м. Тернополі в межах вулиць Київської – Ген. Тарнавського – Володимира Великого – Овочевої та щодо якої у Публічній кадастровій карті України немає відомостей про її кадастровий номер, тип власності, цільове призначення та площу.
З доданих до оскаржуваних рішень Тернопільської міської ради планів (схем) місць розташування земельних ділянок площами 10,5 га, 2 га та 4 га, вбачається, що вони розташовані за адресою вул. Київська-Тарнавського, нанесені на схемі (викопіюванні на місцевості) суцільної земельної ділянки, по всій площі якої містяться відмітки "колективні сади", а на визначених територіях відображено знаходження рівноподілених земельних ділянок із будівлями (а.с. 20-21, 29-32, 35, т.2);
2) як згадувалося вище, рішенням Тернопільської міської ради від 18.10.2007 за №5/13/20 у Садівничого товариства робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської залізниці «Ювілейне» за його згодою було вилучено з користування частину земельної ділянки площею 8,74 га за адресою вул. Київська – Генерала Тарнавського;
3) згодом Тернопільською міською радою було прийнято рішення про створення за адресою вул. Київська-Тарнавського рекреаційної зони (парку), про надання дозволу на складання дозвільних документів щодо організації і встановлення меж цього парку, а також про відведення частини земельної ділянки під будівництво групи багатоквартирних житлових будинків, визнання недійсними яких є предметом позову у даній справі;
4) після звернення позивача із позовом у даній справі, Тернопільською міською радою було прийнято рішення №7/36/133 від 24.07.2019 "Про визначення земельної ділянки Садівничому товариству робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської з.д." (а.с. 151, т.1), відповідно до якого ухвалено визначити Садівничому товариству земельну ділянку площею до 20 га на території Тернопільської міської об`єднаної територіальної громади в межах с. Малашівці Зборівського району взамін земельних ділянок за адресою вул. Київська – вул. Тарнавського. Вказане рішення, серед іншого, містить також покликання на рішення Тернопільської міської ради №7/28/145 від 05.10.2018 «Про створення рекреаційної зони (парку) за адресою вул. Київська-Тарнавського», яке є предметом оскарження у даній справі.
Наведені обставини в сукупності свідчать про те, що відповідач володіє інформацією про наявність у користуванні позивача земельної ділянки за адресою вул. Київська-Тарнавського та про її місце розташування, а також вказують на те, що спірні рішення Тернопільської міської ради стосуються саме цієї земельної ділянки.
Про безпідставність відповідних доводів відповідача свідчить і попередження Управління муніципальної інспекції Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №3226/19.1 від 07.08.2019, адресоване позивачу, про необхідність проведення до 01.09.2019 демонтажу тимчасових споруд та огорожі за адресою вул. Київська - Тарнавського в м Тернополі.
Згідно ч. 1 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Позивачем на підтвердження обставини наявності у нього права користування спірною земельною ділянкою подано більш вірогідні докази, ніж відповідачем на її спростування.

Згідно з ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Частиною 1 статті 92 Земельного кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Відповідно до статті 122 Земельного кодексу України, вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель комунальної власності належить до компетенції відповідного органу місцевого самоврядування.
Статтею 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Разом з цим, відповідно до п. 7 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.
Як було зазначено вище, Садівниче товариство робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської з.д. є користувачем земельної ділянки площею близько 15 гектарів (за твердженням позивача - 15,26 га, за твердженням відповідача – 15,42 га) у м. Тернополі по вул. Київська - Тарнавського на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради депутатів  трудящих №555 від 22.09.1966 «Про виділення земельної ділянки для закладення колективного саду працівниками Тернопільського відділку Львівської залізниці». Вказана обставина була встановлена судовими рішеннями у справах №13/154-3022, № 15/63-971 (7/167-3397) та виливає з фактичних обставин, встановлених судом у даній справі.
Згідно приписів ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Відповідно до ст. 141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.
Згідно підпунктів "а", "в" ст. 12, ст. 123 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що до виключної компетенції відповідної ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, які розглядаються виключно на пленарному засіданні ради - сесії.
Матеріали даної справи свідчать, що станом на даний час право користування позивача землями площею 15,26 (15,42) га у м. Тернополі по вул. Київська - Тарнавського не припинялось. У матеріалах справи відсутні відповідне рішення органу місцевого самоврядування чи судове рішення з цього приводу.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 24, ст. 25, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. 
Частиною 1 статті 19 Земельного кодексу України визначено, що Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Згідно ч. 1 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (ч. 2 ст. 20 ЗК України).
Статтею 396 ЦК України передбачено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.
Першим із оскаржуваних у даній справі рішень, а саме рішенням №7/28/145 від 05.10.2018, Тернопільська міська рада створила рекреаційну зону (парк) площею 10,5 га за адресою вул. Київська - Тарнавського, з внесенням відповідних змін до генплану міста та передбачення зони рекреації на цій території.
Виходячи з картографічних матеріалів, доданих до вказаного рішення, вказана рекреаційна зона (парк) знаходиться в межах земельної ділянки, наданої у користування позивачу на підставі рішення №555 від 22.09.1966 з метою закладення колективного саду. З цих же картографічних матеріалів вбачається, що на наданій йому у користування земельній ділянці позивач фактично заклав сад.
Таким чином, на переконання колегії суддів, створення міською радою зони рекреації (парку) в межах наданої у користування позивачу земельної ділянки для садівництва та зміна міською радою цільового призначення земельної ділянки безпосередньо впливає на права та обов`язки позивача, оскільки: а) створює перешкоди для реалізації позивачем, як землекористувачем, своїх прав, передбачених ст. 95 ЗК України; б) впливає на обов`язки позивача та на можливість подальшого здійснення ним садівництва, оскільки в силу ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням.
Крім того, спірне рішення Тернопільської міської ради №7/28/145 від 05.10.2018 суперечить ст. 20 Земельного кодексу України, оскільки зміна цільового призначення мала би відбутися шляхом затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі цієї ділянки у власність або надання у користування, а не шляхом формування зони рекреації (парку) та внесення змін до генерального плану міста.
Спірне рішення Тернопільської міської ради №7/31/49 від 19.12.2018 стосується надання Управлінню культури і мистецтв Тернопільської міської ради дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в постійне користування вищезазначеної земельної ділянки площею 10,5 га на вул. Київській – Тарнавського. 
Спірне рішення Тернопільської міської ради №7/33/91 від 05.04.2019 стосується надання КП фірмі «Тернопільбудінвестзамовник» дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 2,7 га в постійне користування для будівництва групи багатоквартирних будинків за адресою вул. Київська.
Спірне рішення Тернопільської міської ради №7/33/103 від 05.04.2019 стосується надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 4 га в оренду терміном на 10 років для будівництва групи багатоквартирних будинків за адресою вул. Київська.
Виходячи з картографічних матеріалів, доданих до вказаних рішень №7/33/91 від 05.04.2019 та №7/33/103 від 05.04.2019, земельні ділянки, про які йдеться у цих рішеннях, знаходиться в межах земельної ділянки, наданої у користування позивачу на підставі рішення №555 від 22.09.1966.
У кожному з вищевказаних спірних рішень Тернопільської міської ради про надання дозволу на розроблення проектів відведення земельних ділянок зазначено про те, що такі підлягають передачі у користування за рахунок земель не наданих у користування та не переданих у власність.
Однак, як було зазначено вище, ділянка на вул. Київській – Тарнавського, була надана у користування Садівничому товариству робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської з.д. і не була попередньо вилучена із його користування.
В розумінні ст. 123 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок є підставою для надання відповідних земельних ділянок комунальної власності у користування, а, отже, надання міською радою дозволу на розроблення таких проектів третім особам, без попереднього вилучення земельної ділянки у попереднього землекористувача суперечить ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України.
Таким чином, спірні рішення №7/31/49 від 19.12.2018, №7/33/91 від 05.04.2019 та №7/33/103 від 05.04.2019 були прийняті Тернопільською міською радою без попереднього дотримання визначених ст. 141 ЗК України підстав для припинення права користування позивачем цією земельною ділянкою, а саме з недотриманням приписів п. «б» ч. 1 ст. 141, ст. 149 ЗК України, тобто без попереднього вилучення цієї земельної ділянки з користування позивача, внаслідок чого порушено права позивача як постійного землекористувача. Окрім того, перелічені рішення прийняті відповідачем щодо ділянки, землекористувачем якої є позивач без врахування його права на участь у їх прийнятті та без дотримання необхідного балансу між негативними наслідками для прав та інтересів позивача та цілями, на досягнення яких ці рішення спрямовані. 
Крім того, усі спірні рішення Тернопільської міської ради  суперечать принципу необхідності дотримання стабільності суспільних відносин між органами місцевого самоврядування і іншими суб`єктами правовідносин, що має на меті породження в останніх впевненості у тому, що їхнє становище не буде погіршено прийняттям більш пізнього рішення, про який згадується у рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.
За приписами ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України, відповідно до якої одним з таких є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
За приписами ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.
Частинами 2, 3 статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. 
Висновки про можливість оскарження до суду рішень, про які йдеться у позові садівничого товариства та про віднесення таких спорів до юрисдикції господарських судів зроблено зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №924/174/18. У названій постанові Велика Палата звертає увагу, зокрема, на те, що рішення ради про надання дозволів на розробку технічної документації із землеустрою не може здійснюватися без згоди її нинішнього землекористувача (п. 39 постанови).
Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про визнанням недійсними рішень Тернопільської міської ради від 05.10.2018 №7/28/145, від 19.12.2018 №7/31/49, від 05.04.2019 №7/33/91  (із змінами відповідно до рішення Тернопільської міської ради від 06.06.2019 №7/35/117), від 05.04.2019 №7/33/103 підлягають до задоволення, оскільки прийняті з порушенням прав постійного землекористувача.
Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.12.2019 у справі №921/438/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу Тернопільської міської ради – без задоволення.
Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 287, 288 ГПК України.
Справу повернути в Господарський суд Тернопільської області.

Повний текст постанови складено 01.04.2020.

Головуюча суддя          Г.В. Орищин

суддя          Л.С. Данко

суддя          М.Б. Желік