П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/2632/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Козачок І.С.  
Суддя-доповідач -  Шидловський В.Б.   
10 березня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Боровицького О. А. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерство внутрішніх справ України , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Ліквідаційна комісія УМВС України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення коштів, 
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 року про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги;
- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь позивача грошові кошти у сумі 336800 грн. 00 коп.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Директора Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України про відмову у затвердженні висновку, вчинене у формі резолюції від 06.06.2019 року на висновку про призначення одноразової грошової  допомоги ОСОБА_1 .
Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути висновок Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області від 15.05.2019 року про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1  у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ-ої групи, з доданими до нього документами, та прийняти обґрунтоване рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.
В задоволені решти  позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Міністерство внутрішніх справ України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України та наказом №227о/с від 01 вересня 2015 року Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області звільнений зі служби в органах МВС України.
Військово-лікарською комісією УМВС України в Хмельницькій області позивача було обстежено та встановлено, що його захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, на підставі чого видане свідоцтво про хворобу № 153 від 05 червня 2015 року.
В подальшому позивачеві встановлено ІІІ групу інвалідності, що пов`язано з проходженням служби в ОВС та підтверджується випискою із акту огляду МСЕК до довідки серія АВ № 0570027 від 11.09.2015 року.
07.04.2016 року ОСОБА_1 нарахована одноразова грошова допомога у зв`язку з встановленням інвалідності ІІІ групи відповідно до Порядку № 850. Кошти в сумі 206700,00 грн. виплачені позивачу 25 жовтня 2016 року, що підтверджується платіжним дорученням № 128 від 25.10.2016 року, копія якого є у справі.
Під час чергового переогляду 25.10.2017 року позивачу встановлена ІІ група інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується випискою із акту огляду МСЕК до довідки серія АВ № 1004217.
16.11.2017 року позивач звернувся із заявою до УМВС України в Хмельницькій області про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із погіршенням стану здоров`я та призначенням  II групи інвалідності.
Ліквідаційною комісією УМВС України був складений висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, який був повернутий листом Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 18.12.2017 року № 15/2-4704 без права на виплату у зв`язку з тим, що 2-га група інвалідності позивачу призначена у термін, що перевищує два роки від дати первинного огляду.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.02.2018 року по справі № 822/159/18, яке залишене в силі постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03.07.2018 року, визнано протиправною відмову МВС України прийняти у встановлений законом строк рішення про затвердження висновку про виплату грошової допомоги по заяві ОСОБА_1 , визнано протиправним та скасований сам висновок та зобов`язано УМВС України в Хмельницькій області скласти та направити до МВС України новий висновок щодо виплати заявнику одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи, для прийняття рішення Міністерством внутрішніх справ України згідно з  п.9 Порядку № 850.
30.07.2018 року позивач повторно звернувся до відповідача стосовно виплати одноразової грошової допомоги, на що МВС України та Управління МВС України в Хмельницькій області листами знову повідомили про повернення документів заявника як таких, що не відповідають вимогам законодавства, посилаючись на відсутність у позивача права на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, оскільки з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років.
Позивач вдруге оскаржив рішення відповідачів до суду.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року у справі 560/3489/18 визнано протиправним рішення, викладене у листі Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.2018 року № 15/2-3134, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги. 
Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з установленням інвалідності ІІ групи з 25.10.2017 року внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 з урахуванням раніше виплаченої суми.  
Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 06 березня 2019 року скасував вищезгадане рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання МВС України призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з установленням інвалідності ІІ групи, прийнявши в цій частині нову постанову, якою зобов`язав МВС України повторно розглянути матеріали (висновок) про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, та прийняти рішення відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.
Вказані рішення набрали законної сили.
Управлінням МВС в Хмельницькій області 15.05.2019 року сформовано висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності в розмірі 336800,00 грн. та направлено його разом з поданими позивачем документами до МВС України.
Судом оглянутий зазначений висновок, оригінал якого наданий відповідачем, та встановлено, що він не був погоджений виконувачем обов`язків начальника відділу МОП СВ ДФОП МВС України.
Одночасно, зі змісту висновку ніяким чином не вбачаються підстави для відмови у погодженні висновку, не вказуються причини через які даний висновок не підлягає погодженню та затвердженню.
06.06.2019 року на висновку вчинено резолюцію Директором ДФОП МВС України С.М.Шевніним про відмову у його затвердженні, відтак 06.06.2019 року можна вважати датою прийняття рішення, оскільки як було встановлено судом, будь-які окремі рішення відповідача з цього приводу не приймались. 
У подальшому листом ДФОП МВС України від 26.06.2019 року № 15/2 - 2465 ліквідаційну комісію УМВС України в Хмельницькій області було поінформовано про прийняте рішення.
Зокрема, повідомлялось про те, що під час розгляду матеріалів ОСОБА_1 було виявлено невідповідність інформації, що зазначена у п.12 копії виписки з акта огляду МСЕК № 1004217 від 25.10.2017 року, іншій інформації, зазначеній у п.12 свідоцтва про хворобу заявника від 05.06.2015 року № 153. Так, у п.12 виписки зазначено діагноз: 120 (згідно з міжнародною статистичною класифікацією хвороб 10-го перегляду - стенокардія), який відсутній у переліку захворювань, що вказані в п.12 свідоцтва про хворобу. Крім цього, оскільки 2-га група інвалідності позивачу призначена поза межами дворічного строку від дати первинного огляду, він не набуває права на виплату допомоги.
Не погоджуючись із даною відмовою позивач оскаржив її до суду.
Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.6 ст.23 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-XII (Закон № 565-ХІІ) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням групи інвалідності внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ визначає Порядок № 850.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Відповідно до пп.2 п.2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно п.4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги відповідача стосовно застосування не діючого законодавства, суд апеляційної інстанції враховує наступне.
Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" Закон України "Про міліцію" визнано таким, що втратив чинність.
Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".
Згідно з п.7 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).
Положеннями п.8 Порядку № 850 визначено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.
Згідно з п.9 Порядку № 850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
З матеріалів справи слідує, що МВС України з посиланням на п.4 Порядку № 850 вже двічі необґрунтовано  відмовляло позивачу у виплаті грошової допомоги, посилаючись на те, що на час звернення після встановлення 2 групи інвалідності  було перевищено дворічний термін від дати первинного огляду.
Стосовно ж доводів МВС України про те, що у позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги через сплив часу більше двох років від первинного огляду МСЕК з вказівкою на пункт 4 Порядку № 850, колегія суддів враховує наступне.
Законом України "Про міліцію" не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку № 850. Вказана норма Порядку № 850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу двохрічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.
Відтак, суд першої інстанції правильно встановив, що вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у п. 14 Порядку № 850, і підстави, з якої виходив відповідач, вказана норма не містить.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 13 лютого 2018 року у справі № 808/1866/16, від 19 вересня 2018 року у справі № 530/1280/17, від 20 лютого 2019 року у справі №822/1883/18.
Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності ґрунтуються на помилковому трактуванні норм матеріального права.
При цьому, колегія суддів зауважує, що оскільки п. 4 Порядку № 850 вказує лише на особливості обчислення розміру суми грошової допомоги при проведенні повторного огляду та встановлення вищої групи інвалідності, що обмежено часовим інтервалом у 2 роки після первинного встановлення інвалідності, то вказана норма не поширюється на позивача, враховуючи, що з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років і вказану обставину прямо визнають сторони по справі.
Тобто, в даному випадку ОСОБА_1 має право на обчислення розміру виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності без урахування раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги і, на переконання суду апеляційної інстанції, доводи апеляційної скарги позивача щодо помилковості висновку суду першої інстанції в цій частині підтверджуються належними у справі доказами.
Окрім того, відповідно до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 3 грудня 2009 року, повторний огляд інвалідів з нестійкими, оборотними змінами та порушеннями функцій організму з метою визначення ефективності реабілітаційних заходів, стану здоров`я і ступеня соціальної адаптації проводиться раз на один-три роки.
Таким чином, момент встановлення вищої групи інвалідності не залежить цілковито від волі  інваліда, а обумовлюється  у тому числі  і  внутрішніми протоколами роботи відповідних установ медико-соціальної експертизи.  
У зв`язку з цим, посилання відповідача на п. 4 Порядку №850, як на підставу відмови у виплаті одноразової грошової допомоги є протиправним.
Колегія суддів звертає увагу на те, що ніким не заперечується та обставина, що інвалідність позивача виникла з причин, пов`язаних саме з виконанням ним службових обов`язків, що підтверджується усіма медичними документами. Враховуючи це, розбіжність стосовно зазначення діагнозу позивача (в частині) також не може бути самостійною достатньою підставою для відмови у затвердженні висновку.
Крім того, суд враховує те, що у самому висновку, який був складений УМВС в Хмельницькій області на користь заявника та скерований для погодження, МВС України не зазначено жодної підстави та будь-якого обґрунтування відмови, які б були передбачені вимогами закону або Порядку.
У той же час, формулювання причин відмови у листах, як це мало місце неодноразово у  цій справі та інших пов`язаних з нею справах за участі позивача, не може розцінюватись як належний спосіб прийняття  та обґрунтування рішень суб`єктом владних повноважень. 
У рішенні від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15 Верховний Суд України   вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Відповідно до КАС України суд може вийти за межі позовних вимог у разі необхідності ефективного захисту порушених прав та інтересів особи. 
З огляду на необґрунтованість відмови МВС України у погодженні висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги позивачеві, враховуючи те, що право позивача на виплату допомоги було встановлене рішеннями судів у інших  справах, про що зазначалось вище, а також те, що позивач вже втретє звертається до суду з одного і того ж питання, а відповідач не приймає обґрунтоване та законне рішення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним способом захисту порушеного права, в даному випадку, є скасування рішення про відмову, вчиненого у формі резолюції від 06.06.2019 року на висновку про призначення допомоги, зобов`язання МВС України повторно розглянути висновок УМВС України в Хмельницькій області від 15.05.2019 року про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ-ої групи, з доданими документами, та прийняти обґрунтоване рішення про затвердження  висновку про виплату одноразової грошової допомоги. 

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  часткове задоволення позовних вимог. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  10 березня 2020 року.

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Матохнюк Д.Б.    Боровицький О. А.