справа № 759/3959/18
провадження № 22-ц/824/2047/2020

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
18 лютого 2020  року
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька  К.П., Голуб С.А.
за участю секретаря судового засідання -  Костецької М.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Київ від 12 вересня 2019 року за заявою ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення по цивільній справі за позовними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -
                                                В С Т А Н О В И В:
У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
Рішенням Святошинського районного суду міста Київ від 19 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу)  щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 березня 2018 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
24 квітня 2019 року ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про розстрочення виконання рішення суду.
В обґрунтування заяви зазначав, що сума, яка підлягає стягненню у період з 22 березня 2018 року по 13 березня 2019 року становить 57 666, 72 грн.  
Указує, що вказана сума більш ніж у 4 рази перевищує середньомісячний дохід ОСОБА_1 у 2018 році, а відтак останній не в змозі  сплатити в повному обсязі вказану суму одним платежем за рахунок місячного прибутку.
Ухвалою Святошинського районного суду від 12 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення по цивільній справі за позовними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів залишено без задоволення.
Не погоджуючись із указаною ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву про розстрочення виконання рішення суду задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваної ухвали допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали.
Зазначав, що не має можливості одноразово сплатити суму аліментів за період з 22 березня 2018 року по 13 березня 2019 року з огляду на те, що на момент винесення рішення він вже витратив кошти на утримання дітей, які б могли бути сплачені в якості аліментів.
Зазначав, що у 2015 році потрапив в стаціонар та знаходився на лікуванні в санаторно-реабілітаційному центрі «ВІВА-СОСНИ» та указував, що постійне лікування та приймання препаратів призводить до додаткових витрат.
ОСОБА_2 не скористалась своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомляли.
Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі частини 2 статті 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у задоволені заяви про розстрочення виконання судового рішення суд першої інстанції виходив із того, що обставин, які унеможливлюють або утруднюють виконання рішення суду та які б могли бути підставою для розстрочки виконання рішення суду не встановлені.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного. 
Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно ч. 1 ст. 435 ЦПК Україниза заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
У відповідності до ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
З наведеної норми вбачається, що суд може змінити спосіб виконання рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин та тільки у випадку відкриття виконавчого провадження.
Згідно ч. 1 ст. 33 України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
До обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим закон відносить хворобу сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо.
Як убачається з роз`яснень, викладених у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання", суду потрібно мати на увазі, що відповідно до норм цивільного та господарського процесуальних кодексів України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
Судом встановлено, що  рішенням Святошинського районного суду міста Київ від 19 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 13 березня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей задоволено та стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу)  щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 березня 2018 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
24 квітня 2019 року ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про розстрочення виконання рішення суду.
Звертаючись до суду із заявою про розстрочку виконання рішення суду ОСОБА_1 зазначав, що сума аліментів, яка підлягає сплаті за період з 22 березня 2018 року по 13 березня 2019 року, більше ніж в чотири рази перевищує його середньомісячний дохід, а відтак, він не має можливості сплатити в повному обсязі, одним платежем. Однак, доказів, які свідчать про неможливість чи утруднення виконання рішення суду по сплаті аліментів, заявник до суду першої інстанції не надав.
Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті  89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Звертаючись до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 до скарги були долучені докази, які останній до суду першої інстанції не надавав.
Згідно із частиною 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Отже, колегія суддів не приймає до уваги докази ОСОБА_1 , що були долучені до апеляційної скарги, оскільки останній не надав суду апеляційної інстанції доказів неможливості їх подання до місцевого суду з причин, що не залежали від його волі.
Крім того, указані докази не містять інформацію щодо предмета доказування, оскільки підтверджують обставини, які існували до прийняття судового рішення про стягнення аліментів.
Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" наголошує, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні. Отже, спосіб виконання судового рішення не може змінюватись без наявності законних на це підстав.
Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що вказані в заяві про розстрочку виконання рішення суду та в апеляційній скарзі обставини, у розумінні статті 435 ЦПК України, не можуть бути віднесені до виняткових і таких, що істотно ускладнюють та роблять неможливим виконання рішення суду та дають підстави для розстрочення виконання рішення суду щодо сплати аліментів.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України,  апеляційний суд, -
                                                 П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Святошинського районного суду міста Київ від 12 вересня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий                                                                           Т.О. Писана
Судді                                                                                       К.П. Приходько
                                                                                                 С.А. Голуб