22-ц/804/836/20 
                                                                                241/469/19 
                                               
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

25 березня 2020 року                                                                                                                 м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 241/469/19
Номер провадження 22-ц/804/836/20

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Зайцевої С.А., Кочегарової Л.М.,
секретар - Сидельнікова А.В.
сторони:
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 

розглянувши  в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи
апеляційну скаргу ОСОБА_3 ,

на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 16 грудня 2019 року, у складі судді Чудопалової С.В., повний текст рішення складено 26 грудня 2019 року
у справі за позовом ОСОБА_1 
до  ОСОБА_2 ,

про поділ майна,

В с т а н о в и в:

1.    Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
             13 березня 2019 року ОСОБА_4 , яка після розірвання шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_5 , звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в мотивування якого зазначила, що з 02 вересня 2006 року  по 09 квітня 2010 року  та з 11 січня 2014 року  по 26 листопада 2018 року знаходилась з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від цих шлюбів вони мають трьох малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та  ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
             За час перебування у шлюбі у період з березня  по вересень 2018 року включно за спільні кошти були придбані транспортні засоби (автомобілі): MITSUBISHI ioutlander VIN НОМЕР_13, 2016 року випуску, NISSAN Leaf vin 1 НОМЕР_1 , 2015 року випуску, NISSAN Leaf VIN НОМЕР_6,  2013 року випуску, FORD Focus VIN 1 НОМЕР_2 , 2014 року випуску, NISSAN Leaf VIN НОМЕР_22  2013 року випуску, FORD Focus VIN 1 НОМЕР_3 , 2014 року випуску, TOYOTA Venza VIN НОМЕР_5, 2012 року випуску.
            ОСОБА_2 з метою ухилення від поділу  вказаного майна між сторонами, здійснив переоформлення вказаних транспортних засобів на своїх родичів, але автомобілі продовжують знаходитися  у відповідача. Просила здійснити  поділ  між ними вказаних автомобілів в натурі та стягнути судові витрати.
            В подальшому позивач  змінила предмет позову, просила визнати вказані автомобілі спільним майном  подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , набутим під час шлюбу та  стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 ? частину вартості цих автомобілів, що становить 17740,50 доларів  США (в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ  на день винесення судового рішення та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

              Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 16 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна задоволено частково.
            Визнано автомобіль TOYOTA Venza, VIN (номер кузова) 4 НОМЕР_4 , 2012 року випуску, - спільним майном подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , набутим за час шлюбу.
            Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9   1/2 частку вартості автомобіля TOYOTA Venza, VIN (номер кузова) НОМЕР_5 , 2012 року випуску, що становить 1150 доларів США (в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом на 16 грудня 2019 року становить 27013 (двадцять сім тисяч тринадцять) гривень 50 копійок), витрати на правову допомогу у розмірі 921 грн та суму сплаченого судового збору у розмірі 1372 грн.
            В решті позовних вимог відмовлено.

             Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що для потреб родини відповідачем у період шлюбу був придбаний автомобіль TOYOTA Venza VIN № НОМЕР_5, 2012 року випуску.
            Враховуючи, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям   його дійсною вартістю на час розгляду справи, суд дійшов висновку, що оскільки спільне майно подружжя, що підлягає поділу, складається з автомобіля марки TOYOTA Venza, вартість якого визначається згідно митної декларації  2300 доларів США.  Враховуючи, що на час розгляду справи в суді автомобіль був проданий відповідачем, суд  вважав, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, та стягненню з відповідача 1/2 частки вартості автомобіля TOYOTA Venza, що становить 1150 доларів США, (в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом на 16 грудня 2019 року складає 27013 (двадцять сім тисяч тринадцять) гривень 50 копійок).
              Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд виходив з того, що позивачем не було доведено, що джерелом придбання автомобілів, а саме: NISSAN VIN (номер кузова) 1 НОМЕР_1 , 2015 року випуску, NISSAN Leaf VIN (номер кузова) НОМЕР_6 , 2013 року випуску, FORD Focus  VIN (номер кузова)  НОМЕР_7 , 2014 року випуску, NISSAN Leaf VIN (номер кузова) НОМЕР_8 , 2013 року випуску, FORD Focus VIN (номер кузова) НОМЕР_9 , 2014 року випуску, були спільні грошові кошти подружжя, а також кошти, які надавав позивачці батько ОСОБА_10   у сумі 15000 доларів США.
             Суд дійшов висновку, що спірні автомобілі не можна вважати спільним майном подружжя, оскільки дані обставини не підтверджуються жодними дослідженими в судовому засіданні доказами, а навпаки спростовуються договорами комісії, укладеними між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , недійсність яких позивачем не оспорювалась, а  спірні автомобілі не належать на праві власності а ні позивачу, а ні відповідачу.
            Суд також  вважав встановленими обставини, викладені в рішенні Першотравневого районного суду Донецької області від 26.11.2018 про розірвання шлюбу, а саме те, що сторони з серпня 2018 року фактично припинили шлюбні, та дійшов висновку, що ці обставини не потребують доказуванню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
20 січня 2020 року позивачка ОСОБА_3 через канцелярію апеляційного суду подала апеляційну скаргу на рішення суду, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість,  неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просила скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог. 

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
             Ухвалою Донецького апеляційного суду від 27 січня 2020 року відкрито апеляційне провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 16 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна.
           Ухвалою Донецького апеляційного суду від 31 січня 2020 року справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга  ОСОБА_3 мотивована тим, що судом помилково зазначено про те, що фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені з серпня 2018 року, оскільки постановою Донецького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року (справа № 241/2027/18) з мотивувальної частини рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 26 листопада 2018 року, на підставі якого  було розірвано шлюб між сторонами, виключена ця обставина.
              Посилається на те, що за час шлюбу до його офіційного розірвання ними за спільні кошти і частково за запозичені в інтересах сім`ї  кошти від її батьків, в сумі 15000 доларів США, з аукціонів в США були куплені 7 автомобілів в технічно несправному стані, платником яких виступав ОСОБА_2 , шляхом банківського переказу на суму 35481 грн.
             Судом помилково оцінені як достовірні надані відповідачем «фейкові» договори комісії з додатками, внаслідок чого прийшов до суперечливих висновків, оскільки: платником по всім  платіжним дорученням на придбання спірних автомобілів виступав ОСОБА_2 , та останній мав би переконати суд і довести належними доказами, що сплачені ним кошти були отримані від 3-х осіб за цими вигаданими договорами комісії, які укладені в простій письмовій формі.
            Укладення особою на протязі декількох місяців 6 договорів комісії, які  передбачають отримання ним певної винагороди, підпадає під ознаки провадження підприємницької діяльності згідно статті 1 Закону України «Про підприємництво», однак відповідач не зареєстрований як фізична-особа підприємець з ознакою КВЕД 45.1 «Торгівля автотранспортними засобами».
              Вказані в договорах особи є родичами (сестра, батько) та друзями відповідача, тому цілком нелогічним є їх укладення з близькими особами та ще вимагання з них комісійної винагороди.
              Відсутня реальність виконання даних договорів по сплаті комісійної винагороди.
              Покупцями згідно інвойсам та декларантами згідно митним деклараціям по автомобілям MITSUBISH ioutlander VIN№ НОМЕР_13, NISSAN Leaf VIN НОМЕР_11, NISSAN Leaf VIN НОМЕР_22 не є  комітенти ОСОБА_15 і ОСОБА_12 , а зазначені позивач та відповідач, що беззаперечно  свідчить про набуття саме сторонами права власності на дані транспортні засоби. 
             Про відсутність наміру «комітентів» становитися власниками придбаних автомобілів свідчить інформація Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області, згідно якої  власниками 2 транспортних засобів, NISSAN Leaf vin 1 НОМЕР_10 ,  2013 року випуску, FORD Focus vin НОМЕР_7 , 2014 року випуску  взагалі є інші особи  ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , а 4 транспортні засоби до теперішнього часу не зареєстровано.
            Також неправильним є  висновок суду про стягнення на користь позивача ? вартості автомобіля Тойота у розмірі 1150 доларів США, оскільки його загальна вартість, відповідно до наданих позивачем платіжних доручень від 26 березня та 18 червня 2018 року, складає 5254 дол. США (ціна купівлі з аукціону 3379 дол.США та вартість доставки морським транспортом 1875 дол. США).
            Відзив відповідача на апеляційну скаргу 
            Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не спростовують законність прийнятого рішення. В процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна, кошти, за які таке майно було придбано (джерело  придбання), мета придбання майна, яке дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Судом вірно встановлено, що позивачем не було доведено, що джерелом  придбання спірних автомобілів: NISSAN Leaf VIN (номер кузова) НОМЕР_11 , 2015 року випуску, NISSAN Leaf VIN (номер кузова) НОМЕР_6 , 2013 року випуску,  FORD Focus  VIN (номер кузова) НОМЕР_7 , 2014 року випуску,   NISSAN Leaf VIN (номер кузова) НОМЕР_8 ,  2013 року випуску, FORD Focus VIN (номер кузова) НОМЕР_9 , 2014 року випуску, були спільні грошові кошти подружжя, а також кошти, які надав позивачці батько у сумі 15000 доларів США. Судом вірно враховано відсутність доказів, за якими можливо визнати спірні транспортні засоби спільним майном та відсутність критеріїв, за якими можливо надати спірним транспортним засобам статусу спільного майна подружжя. Укладені між відповідачем та третіми особами договори комісії  та їх виконання здійснено відповідно до положень статей 1011, 1018, 1022 ЦК України та позивачкою не подавались позови про визнання договорів комісії недійсними.    
Фактичні обставини справи, встановлені судом
            Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 11 січня 2014 перебували у зареєстрованому шлюбі.
             Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 26 листопада  2018 року, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано, та сторони з серпня 2018 року шлюбні стосунки фактично припинили (т.1 а.с. 87).
             Згідно п. 1.1 договору комісії від 01.07.2018 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_14 , відповідач від свого імені за рахунок останнього зобов`язався придбати на аукціоні в США автомобіль, який перебував у використанні, про що укласти правочин купівлі-продажу транспортного засобу, вартість транспортного засобу на аукціоні не більше 3000,00 доларів США, марка FORD Focus, рік випуску не старше 2012, стан після ДТП чи інші пошкодження  (т.1 а.с. 129), за який згідно платіжного доручення відповідачем ОСОБА_2 (комісіонером) були сплачені кошти (т.1 а.с. 65-69), вартість доставки якого склала 1410,0 доларів США (т.1 а.с. 20-24) та згідно звіту комісіонера від 17.10.2018, на виконання договору комісії ОСОБА_2 від свого імені за рахунок комітента ОСОБА_14 придбав автомобіль FORD Focus 2014 року випуску, сірого кольору, VIN НОМЕР_7 , у зв`язку з чим понесені витрати у сумі, еквівалентній 2800,0 доларів США (т.1 а.с. 131); також згідно акту приймання-передавання транспортного засобу від 15.10.2018, ОСОБА_2 передав вищезазначений транспортний засіб ОСОБА_14 (т.1 а.с. 130).
            Згідно п. 1.1 договору комісії від 03.08.2018 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_14 , відповідач від свого імені за рахунок останнього зобов`язався придбати на аукціоні в США автомобіль, який перебував у використанні, про що укласти правочин купівлі-продажу транспортного засобу, вартість транспортного засобу на аукціоні не більше 6000,00 доларів США, марка NISSAN Leaf, рік випуску не старше 2013, стан після ДТП чи інші пошкодження (т.1 а.с. 132); за який згідно платіжного доручення відповідачем ОСОБА_2 (комісіонером) були сплачені кошти (т.1 а.с. 25-29) та згідно звіту комісіонера від 15.02.2019 року, на виконання договору комісії ОСОБА_2 від свого імені за рахунок комітента ОСОБА_14 придбав автомобіль NISSAN Leaf, 2013 року випуску сірого кольору, VIN НОМЕР_6 ,  у зв`язку з чим понесені витрати у сумі, еквівалентній 10400,0 доларів США (т.1 а.с. 133) та згідно акту приймання-передавання транспортного засобу від 14.02.2019 року, ОСОБА_2 передав вищезазначений транспортний засіб ОСОБА_14 (т.1 а.с. 134).
             Згідно реєстраційної картки ТЗ та облікової картки № НОМЕР_12 від 05.04.2019 року, зазначений автомобіль на праві власності належить ОСОБА_17 на підставі договору купівлі-продажу від 05.04.2019 року (т.2 а.с. 7, 20).
            Згідно п. 1.1 договору комісії від 27.06.2018, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_15 , відповідач від свого імені за рахунок останнього зобов`язався придбати на аукціоні в США автомобіль, який перебував у використанні, про що укласти правочин купівлі-продажу транспортного засобу, вартість транспортного засобу на аукціоні не більше 6000,00 доларів США, марка MITSUBISHI outlander, рік випуску не старше 2015, стан після ДТП чи інші пошкодження (а.с. 123 т. 1), за який згідно платіжного доручення відповідачем ОСОБА_2 (комісіонером) були сплачені кошти (т. 1 а.с. 30-34). Вартість доставки вказаного автомобіля склала 1000,0 доларів США (т. 1 а.с. 55-59); також, згідно звіту комісіонера від 15 вересня 2018, на виконання договору комісії ОСОБА_2 від свого імені за рахунок комітента ОСОБА_15 придбав автомобіль MITSUBISHI outlander, 2016 року випуску, сірого кольору, VIN: НОМЕР_13 , у зв`язку з чим понесені витрати у сумі, еквівалентній 11000 доларів США (т.1 а.с. 124). Згідно акту приймання-передавання транспортного засобу від 13.09.2018 року, ОСОБА_2 передав вищезазначений транспортний засіб ОСОБА_15 (т. 1 а.с. 125).
             Згідно п. 1.1 договору комісії від 14.05.2018 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_12 , відповідач від свого імені за рахунок останнього зобов`язався придбати на аукціоні в США автомобіль, який перебував у використанні, про що укласти правочин купівлі-продажу транспортного засобу, вартість транспортного засобу на аукціоні не більше 6500,00 доларів США, марка NISSAN Leaf S, рік випуску не  старше 2013, стан після ДТП чи інші пошкодження (т.1 а.с. 126), за який згідно платіжного доручення відповідачем ОСОБА_2 (комісіонером) були сплачені кошти (т.1 а.с. 50-54). Вартість доставки вказаного автомобіля склала 1320,0 доларів США (т.1 а.с. 35-38). Згідно звіту комісіонера від 14.09.2018 року, на виконання договору комісії ОСОБА_2 від свого імені за рахунок комітента ОСОБА_12 придбав автомобіль NISSAN Leaf S 2013 року випуску сірого кольору, VIN: НОМЕР_8 , у зв`язку з чим понесені витрати у сумі, еквівалентній 10060,0 доларів США (т.1  а.с. 127);  згідно акту приймання-передавання транспортного засобу від 14 вересня 2018 року, ОСОБА_2 передав вищезазначений транспортний засіб ОСОБА_12 (т.1 а.с. 128).
            Згідно п. 1.1. договору комісії від 15 травня 2018 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_12 , відповідач від свого імені за рахунок останнього зобов`язався придбати на аукціоні в США автомобіль, який перебував у використанні, про що укласти правочин купівлі-продажу транспортного засобу, вартість транспортного засобу на аукціоні не більше 4000,00 доларів США, марка NISSAN Leaf, рік випуску не старше 2014, стан після ДТП чи інші пошкодження (т.1 а.с. 120), за який згідно платіжного доручення відповідачем ОСОБА_2 (комісіонером) були сплачені кошти (т.1 а.с. 40-44), вартість доставки якого склала 1557,00 доларів США (т.1 а.с. 70-74). Згідно звіту комісіонера від 20 жовтня 2018 року, на виконання договору комісії ОСОБА_2 від свого імені за рахунок комітента ОСОБА_12 придбав автомобіль NISSAN Leaf, 2015 року випуску, білого кольору, VIN: НОМЕР_11 , у зв`язку з чим понесені витрати у сумі, еквівалентній 6840 доларів США (т.1 а.с. 122) та згідно акту приймання-передавання транспортного засобу від 17.10.2018 року, ОСОБА_2 передав вищезазначений транспортний засіб ОСОБА_12 (т.1 а.с. 121).
            Згідно реєстраційної картки ТЗ та облікової картки № НОМЕР_14 від 30.05.2019 року, зазначений автомобіль на праві власності належить ОСОБА_16 згідно договору купівлі-продажу від 30.05.2019 року (т.2 а.с. 8, 19).
             Згідно з наданими відповідачем ОСОБА_2 копій договору комісії від 01 липня 2018 року, укладеного між ним та ОСОБА_11 , зокрема, п. 1.1, відповідач від свого імені за рахунок останньої зобов`язався придбати на аукціоні в США автомобіль, який перебував у використанні, про що укласти правочин купівлі-продажу транспортного засобу, вартість транспортного засобу на аукціоні не більше 3000,00 доларів США, марка FORD Focus, рік випуску не старше 2012, стан після ДТП чи інші пошкодження (т.1 а.с. 117), за який згідно платіжного доручення відповідачем ОСОБА_2 (комісіонером) були сплачені кошти (т.1 а.с. 45-49); згідно звіту комісіонера від 20 жовтня 2018 року, на виконання договору комісії ОСОБА_2 від свого імені за рахунок комітента ОСОБА_11 придбав автомобіль FORD Focus, 2014 сірого кольору VIN: НОМЕР_9 , у зв`язку з чим понесені витрати у сумі, еквівалентній 2250 доларів США (т.1 а.с. 118) та згідно акту приймання-передавання транспортного засобу від 18 жовтня 2018 року, ОСОБА_2 передав вищезазначений транспортний засіб ОСОБА_11 (т.1 а.с. 119).
            Зазначені угоди позивачем ОСОБА_9 в порядку ст. 65 СК України недійсними не визнавались, а тому вони є такими, що укладені згідно вимог Закону.
            Згідно довідки про результати розгляду заяви ОСОБА_9 заступника начальника СКП Приморського ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області щодо незакононного заволодіння транспортним засобом автомобілем MITSUBISHI outlander громадянином ОСОБА_2 , було опитано ряд осіб, та встановлено, що даний автомобіль 06 вересня 2018 року на СТО привіз ОСОБА_2 разом з ОСОБА_18 на евакуаторі після ДТП для ремонту, пояснив, що даний авто ОСОБА_2 придбав з аукціону США та надав всі чеки працівникам поліції, але оскільки на СТО не було необхідних запчастин, він його і забрав, надав працівникам СТО відповідні документи. ОСОБА_9 на СТО не приїжджала. За результатами перевірки було встановлено, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 КК України, а вбачаються цивільно-процесуальні відносини (т.1 а.с.185).
             Згідно відповіді Одеської митниці ДФС від 12 липня 2019  року № 747/5/15-70-69-21, транспортні засоби MITSUBISHI (VIN № НОМЕР_13), NISSAN Leaf ( VIN №  НОМЕР_11 ), NISSAN Leaf (VIN № НОМЕР_6),  FORD Fokus (VIN № 1 НОМЕР_2 ).   NISSAN Leaf (VIN № НОМЕР_8), FORD Fokus (VIN № 1 НОМЕР_3 ),  TOYOTA Venza (VIN № НОМЕР_15 ), було оформлено у 2018 році у митному режимі «імпорт (випуск для вільного обігу)»  (т.1 а.с. 208) та надані відповідні декларації, інвойси та коносаменти.
            Відповідно до митної декларації UA500650/2018/041915, автомобіль MITSUBISHI outlander VIN  № НОМЕР_13 , вартістю 3600 доларів США (129632,07 грн), який прибув з США до України, придбаний 01 липня 2018 року за 3200 доларів США (400 доларів США вартість перевезення), був розмитнений ОСОБА_9 04 вересня 2018 року (т.1 а.с. 209-212), але, як вже було встановлено в судовому засіданні, даний автомобіль був придбаний за кошти третьої особи  ОСОБА_13 , про що свідчить договір комісії від 27 червня 2018 року  (т. 1 а.с. 123), який позивачем спростований не був; даний автомобіль на час витребуваної інформації на території України не зареєстрований взагалі, згідно відповіді СЦ МВС (т.2 а.с.24).
            Згідно митної декларації UA500650/2018/046934, автомобіль NISSAN Leaf VIN № 1 НОМЕР_1 , вартістю 3553 долари США (111123,17 грн), який прибув з США до України, придбаний ОСОБА_2 30 травня 2018 року за 3000 доларів США (та 553 долари США вартість інших послуг), був ним же і розмитнений 25 вересня 2018 року (т.1 а.с. 213-216), але як було вже раніше встановлено, для потреб третіх осіб та за їх кошти, згідно договору комісії, який також на території України не зареєстрований, згідно відповіді СЦ МВС (т.2 а.с.24).
            Згідно митної декларації UA500650/2018/039665, автомобіль NISSAN Leaf VIN № НОМЕР_8 , вартістю 1600 доларів США (167312,93 грн), який прибув з США до України, придбаний ОСОБА_2 18 серпня 2018 року  за 1200 доларів США (та 400 доларів США вартість перевезення), був ним же і розмитнений 25 серпня 2018 року ( т.1 а.с. 217-220), згідно відповіді СЦ МВС на території України не зареєстрований (т.2 а.с.24).
            Відповідно до  митної декларації UA500650/2018/064751, автомобіль NISSAN Leaf S VIN № НОМЕР_6 , вартістю 5238 долари США (160068,07 грн), який прибув з США до України, придбаний ОСОБА_14 14 серпня 2018 року за 5238 долари США, був ним же і розмитнений 02 грудня 2018 року (т.1 а.с. 221-224), на теперішній час має іншого власника, згідно інформації СЦ МВС (т.2 а.с.24-27).
            Відповідно до митної декларації UA500650/2018/048749, автомобіль FORD Focus VIN №  НОМЕР_9 , вартістю 1500 доларів США (42319,02 грн), який прибув з США до України, придбаний ОСОБА_11 26 липня 2018 року за 1500 доларів США, був нею же і розмитнений 02 жовтня 2018 року (т.1 а.с. 225-228), та даний автомобіль не зареєстрований на території України, згідно інформації СЦ МВС (т.2 а.с.24-27).
            Згідно митної декларації UA500650/2018/011750, автомобіль TOYOTA Venza VIN № 4 НОМЕР_16 , вартістю 2300 доларів США (112827,27 грн), який прибув з США до України, придбаний ОСОБА_2 за 2300 доларів США (та 400 доларів США вартість перевезення), був ним же і розмитнений 25 червня 2018 (т.1 а.с. 229-232), який на даний час перебуває у власності ОСОБА_19 , згідно листа СЦ МВС (т.2 а.с. 24-27).
             Згідно митної декларації UA500650/2018/020534, автомобіль FORD Focus VIN №  НОМЕР_7 , вартістю 2853 долари США (80383,43 грн), який прибув з США до України, придбаний ОСОБА_14   20 липня 2018 року  за 2853 долари США, був ним же і розмитнений 05 жовтня 2018 року (т.1 а.с. 233-237), та згідно інформації СЦ МВС зареєстрований за 3-ю особою.
             Згідно інформації МВС Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області від 01 жовтня 2019 року щодо обліку про власників транспортних засобів, автомобілі NISSAN Leaf S VIN № 1 НОМЕР_6, FORD Focus (VIN№ НОМЕР_7 ), TOYOTA Venza (VIN № НОМЕР_15 ), зареєстровані на 3-х осіб. Інші транспортні засоби на території України не зареєстровані (т.2 а.с.24-27). Отже, право власності на вищезазначені транспортні засоби у встановленому законом порядку за відповідачем ОСОБА_2 не зареєстровано.

2.    Мотивувальна частина
Позиція Донецького апеляційного суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У судове засідання суду апеляційної інстанції відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином - повістками та відповідно до частини 5 статті 130 ЦПК України через свого представника телефонограмою, про що свідчить  запис в книзі телефонограм апеляційного суду за №772.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника - ОСОБА_20 , які просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову ОСОБА_3 , заперечення представника відповідача - ОСОБА_23, яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про часткове  задоволення апеляційної скарги та зміни рішення, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам закону повністю не відповідає.

За положеннями частини 1 статті 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. 
Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 
           Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. 

            Застосовуючи  норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти  або спільна праця подружжя.
            Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками:          
1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
            Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.     
     
            Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя не може  вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

            Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу, не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

            Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 07 грудня 2016 року по справі  № 6-1568 цс16, від 05 квітня 2017 року по справі№ 6-399 цс17.

            В пунктах 23, 24 постанови Пленуму  Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року  № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи  спори  між  подружжям  про  майно, необхідно встановлювати  обсяг  спільно  нажитого  майна,  наявного  на  час припинення спільного ведення господарства,  з`ясовувати джерело  і час  його  придбання.  Спільною  сумісною  власністю подружжя,  що підлягає поділу (статті 60,  69 СК,  ч.  3 ст. 368 ЦК,  відповідно  до  частин 2,  3 ст.  325 ЦК)  можуть бути будь-які види майна,  за винятком тих,  які згідно із  законом  не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того,  на ім`я кого з  подружжя  вони  були  придбані  чи  внесені грошовими  коштами,  якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
            До складу майна,  що підлягає поділу включається загальне майно подружжя,  наявне у нього на час розгляду справи,  та те, що знаходиться  у  третіх  осіб.  При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями,  що виникли  в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).
     
           У справі, яка переглядається, суд приділив увагу з`ясуванню питання джерел походження коштів, за які було придбано спірні автомобілі та дійшов правильного висновку, що автомобілі MITSUBISHI VIN № НОМЕР_13, NISSAN Leaf  VIN №  1 НОМЕР_1 , NISSAN Leaf VIN № 1 НОМЕР_10 ,  FORD Fokus VIN № НОМЕР_7 , NISSAN Leaf VIN № 1 НОМЕР_17 , FORD Fokus VIN № 1 НОМЕР_3 купувалися не за власні кошти подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , а тому не можуть бути визнані об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

            За вимогами статті 12 ЦПК України  цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
У відповідності з  вимогами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.  Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
             За вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
             За положеннями частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може  ґрунтуватися на  припущеннях.

             При зверненні з даним позовом ОСОБА_9 посилалась на те, що спірні автомобілі були придбані на спільні кошти подружжя (т.1 а.с.1 -7, 99 - 101).
              Відповідно до пояснень позивачки в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі позивачка посилалась на те, що сторони придбали вказані автомобілі  частково за кошти, які нею були вилучені з підприємства ТОВ «СВ Пасттранс», директором якого вона працювала в період придбання автомобілів, та за запозичені у її батьків, в сумі 15000 доларів США. При цьому, відповідно до пояснень позивачки в апеляційному суді, у батька на придбання автомобілів сторонами було запозичено 150000 грн та 15000 доларів США.

            Разом з тим, позивачкою як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і апеляційним судом не надано належних і допустимих доказів щодо придбання спірних автомобілів, за виключенням автомобіля TOYOTA Venza (VIN № 4 НОМЕР_16 ), за спільні кошти подружжя.  
            Доказів того, що зі створеного сторонами підприємства ТОВ «СВ Пасттранс» вилучались кошти та направлялись у визначеному розмірі на придбання  спірних автомобілів, матеріали справи не містять.

            В суді першої інстанції відповідач заперечував факт виведення будь-яких коштів з підприємства та направлення їх на придбання автомобілів, а також факт отримання від батьків позивачки у борг зазначених позивачкою грошових коштів.

            Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

   Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
           На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).    

    За положеннями частини 1 статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.
   Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

   З огляду на наведене вище, судом першої інстанції  правомірно відхилені пояснення свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_21 , які є батьками позивачки, щодо надання останній коштів для придбання  спірних автомобілів в сумі 15000 доларів  США, оскільки відповідач категорично заперечує вказані обставини, пояснення свідків в цій частині не підтверджуються письмовими доказами, а вказані свідки є  батьками позивачки та є заінтересованими особами у вирішенні даної справи. 
   Крім того, апеляційний суд також звертає увагу на те, що пояснення свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_21 щодо розміру наданих позивачці коштів, відрізняються від пояснень  ОСОБА_3 в апеляційному суді. 

   Заперечуючи проти позову в частині визнання автомобілів MITSUBISHI VIN № НОМЕР_13, NISSAN Leaf VIN № НОМЕР_11, NISSAN Leaf VIN № 1 НОМЕР_10 , FORD Fokus VIN № НОМЕР_7 , NISSAN Leaf VIN № 1 НОМЕР_17 , FORD Fokus VIN № НОМЕР_9 спільною сумісною власністю сторін, відповідач ОСОБА_2 пояснив та надав докази, що вказані автомобілі ним купувалися за кошти 3-х осіб (комітентів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ) на підставі  договорів комісії, укладених між останніми та відповідачем.

     Матеріалами справи підтверджується  укладення  відповідачем ОСОБА_2 договорів  комісії: 01 липня 2018 року з ОСОБА_11 ; 14 травня та  15 травня 2018 року - з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - з ОСОБА_15 ;  01 липня 2018 року та 03 серпня 2018 року - з ОСОБА_14 , які йменувались «комітентами»,  відповідно до яких відповідач зобов`язався  від свого імені за рахунок Комітентів придбати на торгах (аукціоні США) автомобілі, які були у вжитку, про що укласти угоду купівлі-продажу транспортного засобу відповідної марки (т.1 а. с.117, 120, 123, 126, 129, 132). 

             У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
             Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
             Статтею 1011 ЦК України передбачено, що за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.
             Згідно з частиною третьою статті 1012 ЦК України істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.
            За положеннями статті 1018 ЦК України майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента.
            З наданих до матеріалів справи платіжних доручень в іноземній валюті  відповідачем ОСОБА_2 сплачено: 03 липня 2018 року 5305 доларів США за автомобіль MITSUBISHI VIN № НОМЕР_13 та 05 вересня 2018 року 1000 доларів США за його доставку з США до України; 01 червня 2018 року 3553 доларів США за автомобіль NISSAN Leaf VIN № НОМЕР_11 та 20 вересня 2018 року 1557 доларів США за його доставку з США до України; 16 серпня 2018 року 5238 доларі США за автомобіль NISSAN Leaf  VIN № 1 НОМЕР_10 ;  23 липня 2018 року 2453 доларів США за автомобіль FORD Fokus VIN № НОМЕР_7 та 19 вересня 2018 року 1410 доларів США за його доставку з США до України; 05 червня 2018 року 6173 доларів США за автомобіль NISSAN Leaf  VIN № 1 НОМЕР_17 та 05 вересня 2018 року 1320 доларів США за його доставку з США до України; 17 липня 2018 року 2218 доларів США за автомобіль  FORD Fokus VIN № НОМЕР_9 ;    26 березня 2018 року  3379 доларів США за автомобіль TOYOTA Venza VIN № 4 НОМЕР_16 та 18 червня 2018 року 1875 доларів США за його доставку з США до України (т.1 а.с.16 - 74).
            На виконання  наведених вище договорів комісії  відповідач ОСОБА_2 передав комітентам придбані за їх  рахунок  за актами - передачі: від 18 жовтня 2018 року ОСОБА_11 автомобіль FORD Fokus VIN № НОМЕР_9 ;  від 17 жовтня 2018 року  ОСОБА_12 автомобіль NISSAN Leaf VIN № 1 НОМЕР_1 ; від 13 вересня 2018 року ОСОБА_15 автомобіль MITSUBISHI VIN № НОМЕР_13 ; від 14 вересня 2018 року ОСОБА_12   автомобіль NISSAN Leaf VIN  № 1 НОМЕР_17 ; від 15 жовтня 2018 року ОСОБА_14 автомобіль FORD Fokus VIN № НОМЕР_7 ; від 14 лютого 2019 року ОСОБА_14   автомобіль NISSAN Leaf VIN № 1 НОМЕР_10 (т.1 а.с. 119,121, 125, 128,130,134).
            У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
             Позивачкою у встановленому законом порядку неспростована презумпція правомірності наведених вище договорів комісії, недійсними вони не визнані, а відтак всі права, набуті сторонами правочину за ними, повинні безперешкодно здійснюватися.
              Доводи апеляційної скарги, що діяльність відповідача з придбання спірних автомобілів на підставі договорів комісії підпадає під ознаки підприємницької діяльності, не впливають на правомірність рішення суду, оскільки сама позивачка не заперечувала, що відповідачем купувалися з аукціону  в США спірні автомобілі, а правомірність здійснення відповідачем цієї діяльності  та настання відповідних наслідків, вирішується в площині інших правовідносин. 
             Доводи апеляційної скарги, що комітенти за вказаними договорами не зареєстрували на своє ім`я автомобілі, що на думку позивачки свідчить про те, що вони не мали намір становитися їх власниками, а власниками двох транспортних засобів NISSAN Leaf VIN № НОМЕР_6 та FORD Fokus VIN № НОМЕР_7 взагалі є інші особи- ОСОБА_16 та ОСОБА_17 є безпідставними, оскільки особи, які придбали спірні автомобілі вправі розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд, та відповідач не  має права впливати на їх волевиявлення.
             Як зазначалось вище, платником за автомобіль MITSUBISHI VIN № НОМЕР_13 та за доставку цього автомобіля був відповідач ОСОБА_2 , який  придбавав його аукціоні на виконання договору комісії від 27 червня  2018 року укладеного з ОСОБА_15 , та  останній в день укладення  вказаного договору комісії передав відповідачу 11000 доларів США на придбання цього автомобіля, оплату доставки до міста Маріуполя, брокерських та митних послуг (т.2 а.с.73 - 76).
              Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
             Відповідно до митної декларації форми МД-2 розмитнення автомобіля MITSUBISHI VIN № НОМЕР_13 проведено позивачкою ОСОБА_9 04 вересня 2018 року  та останньою 03 вересня 2018 проведена оплата за вказані послуги (т.1 а.с.209-212, т.2 а.с. 134). 
             Разом з тим, ті обставини, що зазначений автомобіль MITSUBISHI VIN № НОМЕР_13 був розмитнений на ім`я позивачки не спростовує висновків  суду першої інстанції, оскільки розмитнення автомобіля проводилось після його придбання  відповідачем на аукціоні, та після проведення розмитнених дій позивачкою, яка в цей час проживала однією сім`єю з останнім, на виконання договору комісії за актом прийому-передачі транспортного засобу від 13 вересня 2018 року, вказаний автомобіль був переданий ОСОБА_15 за дорученням і за кошти  якого був придбаний цей автомобіль.
             Колегія суддів відхиляє доводи позивачки щодо недійсності розписки, складеної відповідачем від 27 червня 2018 року з посиланням на те, що на час її складання відповідач не міг знати vin -код автомобіля, оскільки як пояснила представник відповідача в апеляційному суді, пояснення якої не були  спростовані позивачкою, на час отримання  ОСОБА_2 грошових коштів від ОСОБА_15 та складання розписки, відповідачем була отримана інформація з аукціону про автомобіль, тому в розписці і був зазначений vin -код автомобіля MITSUBISHI.
             Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірні автомобілі MITSUBISHI VIN № НОМЕР_13, NISSAN Leaf VIN № НОМЕР_11, NISSAN Leaf VIN № 1 НОМЕР_10 , FORD Fokus VIN № НОМЕР_7 , NISSAN Leaf VIN № 1 НОМЕР_17 , FORD Fokus VIN № НОМЕР_9 не належали на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , а тому відсутні підстави для задоволення вимог позивачки щодо стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації за ? їх  частку.

              Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції правильно встановив, що за час шлюбу сторони  придбаний автомобіль TOYOTA Venza VIN № НОМЕР_5, 2012 року випуску, який є  спільним майно подружжя та частки дружини та чоловіка в ньому є рівними.
             Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в тій частині, що автомобіль TOYOTA Venza VIN № 4 НОМЕР_16 належить до спільної сумісної власності сторін та стягнення з відповідача на користь позивачки ? частку вартості вказаного автомобіля, оскільки ОСОБА_2 здійснив відчуження автомобіля без згоди позивачки, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду щодо його вартості, яку суд визначив у розмірі 2300 доларів та відповідно до якої стягнув на користь позивачки ? частку його вартості.
            Як зазначалось вище, за придбаний автомобіль TOYOTA Venza vin № НОМЕР_15 відповідачем ОСОБА_2 26 березня 2018 року було сплачено 3379 доларів США та 18 червня 2018 року - 1875 доларів США за його доставку з США до України, що свідчить про те, що вартість спірного автомобіля становить 5254 долари США.
            Доказів того, що відповідачем проведено відчуження спірного автомобіля за 2300 доларів США матеріали справи не містять, а тому погодитися з вартістю вказаного автомобіля зазначеного у рішенні суду, виходячи саме із 2300 доларів США, неможливо.
            Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
            Враховуючи положення зазначеної статті, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_3 підлягає стягненню ? частка вартості автомобіля та ? частка вартості доставки  автомобіля TOYOTA Venza, VIN  НОМЕР_5, 2012 року випуску, в сумі 2627  доларів США (5254 доларів США : 2 = 2627 доларів США  (в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом на 25 березня 2020 року (27,7728 грн)  становить 72959, 15 грн.   

            Колегія суддів зауважує на те, що судом першої інстанції визначена вартість наведених вище  спірних автомобілів MITSUBISHI VIN № НОМЕР_13, NISSAN Leaf VIN № НОМЕР_11, NISSAN Leaf VIN № НОМЕР_6, FORD Fokus VIN № 1 НОМЕР_2 , NISSAN Leaf VIN № НОМЕР_22 FORD Fokus VIN № 1 НОМЕР_18 , виходячи із їх вартості зазначених в  інвойсах, однак ці обставини не впливають на рішення  по суті, оскільки судом  у задоволенні позову  про стягнення ? частки їх вартості відмовлено.

             Не вплинуло на правильність по суті висновків суду першої інстанції  про те, що суд першої інстанції вважав встановленим факт припинення з серпня 2018 року шлюбних відносин, оскільки відмовляючи у позову про стягнення грошової компенсації за ? частку наведених вище шести автомобілів, суд не посилався на те, що вони були придбані після припинення шлюбних відносин, а виходив з того, що вони були придбані не за спільні кошти подружжя, а за кошти третіх осіб.

             Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України, є:  неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;  недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;  порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

             За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 16 грудня 2019 року підлягає зміни в частині розміру стягнення з відповідача на користь позивача ? частки вартості автомобіля TOYOTA Venza та судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Щодо судових витрат
Згідно  підпункту в пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині має бути зазначено, зокрема, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Оскільки суд апеляційної інстанції змінює оскаржене судове рішення, то вважає за необхідне прийняти здійснити розподіл судових витрат.

Згідно з статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Щодо судового збору.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
ОСОБА_9 сплачено судовий збір при зверненні до суду з даним позовом у розмірі  9605 грн (т.1 а.с.1, 2) та при поданні апеляції - 7121,04 грн (т.2 а.с.90), які вона просила стягнути із відповідача. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме на 16,96% (від заявленої суми позовних вимог 430225,02 грн), то підлягає частковому стягненню з відповідача на користь позивача і судовий збір.
ОСОБА_3 при поданні апеляційної скарги необхідно було сплатити 6453,83 грн (17740,50 дол. США х 24,2527 грн (курс НБУ долара США 20 січня 2020 року) : 1% х 150%). 
Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судовий збір у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції 1629,01 грн (9605 грн : 16,96%) та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в сумі  1094,57 грн (6453,83 грн : 16,96%).

Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу.
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. 
За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (частини 1, 2 статті 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України). 
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказів, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3)          розподіл судових витрат (стаття 141 ЦПК України). 
   
Відповідно до частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 141 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України).
Як вбачається із матеріалів справи, позивач заявила до стягнення з відповідача 6450 гривень витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи ці вимоги, позивач надала копію договору № 4/ЦС про надання правової допомоги від 17 травня 2019 року, укладеного  між  адвокатом Турченко О.В. і  ОСОБА_5 (ОСОБА_1), копію узгодженого розміру гонорару за  вказаним договором  від 17 травня 2019 року; копію ордеру від 20 травня 2019 року серії АН № 1000256, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2135 (т.1 а.с.170-173); дублікати квитанцій (чеків) про сплату ОСОБА_20 коштів від 11 листопада 2019 року на суму 3680 грн, від 10 вересня 2019 на суми 590 грн, 300 грн, 200 грн, 300 грн, 2550 грн, квитанції до прибуткового касового ордеру № 9 від 17 травня 2019 року на суму 600 грн та № 10 від 03 червня 2019 року на суму 1200 грн, розрахунок гонорару до договору про надання правової допомоги № 4/ЦС від 17 травня 2019 року про вартість послуг у розмірі 6450 грн (т.2 а.с.57-65).
В обґрунтування вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції стороною позивача надано ордер на надання правничої (правової) допомоги від 12 лютого 2020 року серія АН № 1008737, дублікати квитанцій (чеків) про сплату ОСОБА_20   20 січня 2020 року  1800 грн та  25 березня 2020 року  1400 грн,  розрахунок гонорару  до договору про надання правової допомоги № 4/ЦС від 17 травня 2019 року про вартість послуг у розмірі 3200 грн (т.2 а.с.115, 135-137). 
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; за результатами розгляду справи витрати підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.  

Витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Натомість положеннями пункту 2 частини 2 статті 137 ЦПК України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Беручи до уваги викладене та зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, відсутність клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанцій.

Таким чином, ураховуючи наведені положення процесуального законодавства та беручи до уваги підтверджений матеріалами справи факт надання адвокатом Турченко О.В. професійної правничої допомоги у цій справі у суді першої інстанції на суму 6450 грн, у суді апеляційної інстанції на суму 3200 грн, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог  витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції 1093,92 грн (6450 грн : 16,96%), а також витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції 542,72 грн (3200 грн : 16,96%).

Судові витрати, пов`язані із перекладом на українську мову.
Витрати, пов`язані із перекладом з англійської на українську мову документів, зокрема,  дванадцяти платіжних доручень, становлять загальну суму 1850 грн, що підтверджено документально копією товарного чеку (т.2 а.с.87). Переклад текстів документів з англійської мови українською мовою зроблено перекладачем ОСОБА_22 , справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лашиною Н.Г., реєстрові номери 567, 568, 564,  565, 569, 561, 560, 562, 566, 548, 559, 563 (т.1 а.с.19, 24, 29, 34, 39, 44, 49, 54, 59, 64, 69, 74). 
Понесені позивачем витрати на переклад письмових доказів і документів, наданих до суду, відповідно до положень частини 3 статті 133, частин 6, 7 статті 139 ЦПК України належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, та теж підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в сумі 313,76 грн (1850 грн : 16,96%). 

             Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:
                       Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
            Рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 16 грудня 2019 року в частині розміру стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 ? частки вартості автомобіля TOYOTA Venza, VIN (номер кузова НОМЕР_19 НОМЕР_5 та судових витрат змінити.
             Стягнути з  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_20 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_21 ) ? частку вартості автомобіля та ? частку вартості доставки  автомобіля TOYOTA Venza, VIN (номер кузова) НОМЕР_5 , 2012 року випуску в сумі 2627  (Дві тисячі шістсот двадцять сім) доларів США (в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом на 25 березня 2020 року становить 72959 (Сімдесят дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят дев`ять)  гривень 15 копійок.   
              Стягнути з  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_20 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_21 ) у відшкодування витрат по сплаті судового збору, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді  першої інстанції, 1629 гривень 01 копійку, на професійну правничу допомогу 1093 гривні 95 копійки та  витрат, пов`язаних з перекладом документів, 313 гривень 76 копійок.
             В решті рішення залишити без змін.
             Стягнути з  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_20 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_21 ) у відшкодування витрат по сплаті судового збору, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, 1094 гривні 57 копійок та на професійну правничу допомогу 542 гривні 72 копійки.
            Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

            Повний текст постанови складений 27 березня 2020 року.

Судді:      Т.Б.Ткаченко

      С.А.Зайцева

                                                                 Л.М.Кочегарова